nf? 
in 
45 
som enskilda af grönsten m. m. och i Kerälä by inom Hat- 
tula, hvarest jag funnit likaledes ofta repade stenar och 
block, som bestä af röda och grä granitarter, mest medel- 
korniga men stundom grofkorniga och nägon gäng med 
porfyrlikt inströdda hvita ortoklaskristaller, vidare mörka 
mestadels finkorniga gneisvarieteter, grönstenar hvaribland 
uralitporfyr, glimmerskiffer med vittrade ortoklaskristaller, 
sädan den anstär i fast klyft pä samma ställe o. s. v. Imel- 
lertid erbjuder krosstensgrusets likasom de öfriga lösa aflag- 
ringarnas petrografiska innehäll ringa vetenskapligt intresse, 
sälänge kännedomen om landets fasta berggrund ännu är sä 
ofullständig som tills vidare är fallet hos oss. 
Krosstensgruset utbreder sig vanligen i nägot ojämna 
ägiga fält, men förekommer äfven i mer och mindre tydliga 
ässträckningar eller i en följd af kullar, som dock icke upp- 
nä nägon betydlig höjd öfver omgifningarna och oftast sy- 
nas stöda sig emot eller hvila pä upphöjningar i den fasta 
berggrunden inunder. Nägon gäng finner man i dessa kross- 
grusbankar större och mindre fördjupningar, som ega en 
päfallande likhet med de s. k. äsgroparne och äro fyllda 
med sand-, ler- och torflager, säsom man kan se i de skär- 
hingar som äro aftecknade & pl. IT. fig. VL, pl. I. de, IX, 
och pl. V. fg. XX. 
Rullstensgrus. Äsbildningar med rullstensgrus och sand 
äro ganska allmänna i vissa delar af de trakter, genom 
hyilka Äbo—Tammerfors— Tavastehus’ Jernvägslinie sträcker 
Sig, och genomskäras p& ätskilliga ställen af densamma,. 
Sydligast har jag väl redan inom Lundo socken funnit 
tullstensgrus med mosand i en backe par tusen fot öster 
om linien id 14 vi prof. frän Äbo, men den första tyd- 
ligt utpreglade äsbildning träffas ej förr än pä gränsen 
