— 
60 
dem i ena sidoväggen af skärningen ungefärligen säsom pl. 
VI. fig. XXIV. utvisar. 
a. — gröfre grätt rullstensgrus, med mera jämna stonar, 3-6 
i diameter. 
b. = finare rullstensgrus med smä stenar, högst 1” i diameter. 
e. — grätt medelgroft rullstensgrus med jämna stenar, 2 —#" 
i diameter. 
d. = roststrimmigt, finare, skiktadt grus. 
e. = grätt medelgroft rullstensgrus, med stenar mellan ’—b 
i diameter. 
f. = groft grätt rullstensgrus med 6’—8” stora rullstenar, 
samt skiktvis inlagrade bäddar af mycket ända till 1 
kub. fot stora stenar. 
g. — uppkilande lager af finare, vexelvis grätt och gult grus. 
h. = gult rullstensgrus med smä stenar. 
Kasta vi nu en blick tillbaka pä hvad i det föregäende 
blifvit anfördt om de äsbildningar, som öfvertväras af Äbo- 
Tammerfors-Tavastehus banan, si finna vi att om dessa 
äsars allmänna beskaffenhet i de flesta fall ord för ord kan 
upprepas, hvad A. Erdmann *) sagt om de svenska äsbild- 
ningarnas yttre och inre egenheter. 
Pä ett 12-15 mil bredt landomräde mellan Pöyttis 
sockens norra gräns och Kangasala kyrka, finnas alltsä minst 
10 mer eller mindre parallelt med hvarandra i ungefär 
nordvest—sydostlig riktning löpande äsar, bland hvilka de 
fleste sannolikt utgöra hufvudäsar, men nägra troligen i en 
framtid kunna befinnas vara s. k. biäsar. Alla dessa äs- 
sträckningar gä, der de skäras af linien, ungefär © samma 
direktion som refflornas hufvudriktning p& samma omräden; 
endast vid Tammerfors har ännu observerats, jämte ett med 
äsen parallelt löpande reffelsystem (5 30°—50° O), ett annat 
mot densamma mera vinkelrätt, gäende 5 200-309 V, ’**) 
*) Sveriges qvartära bildningar, Stockholm 1868; sid. 84. o. hu 
RW anf 'st, 
