70 
heller af mig vid dessa undersökningar marina skalgruslager 
blifvit päträffade, mäste frägans slutliga afgörande lemnas 
beroende pä framtida möjliga upptäckter af sädana, och vi 
fä& alltsä tillsvidare nöja oss med att sluta af andra omstän- 
digheter och förhällanden till den ena eller andra äsigtens 
större sannolikhet och antaglighet. Mig synes dä först och 
främst, att en till sitt yttre utseende sä likartad och karak- 
teristisk bildning som exempelvis de ofvan omtalade af ve- 
xelvis bruna ler- och hvita sandskikt sammansatta aflagrin- 
garna, hvilka dertill hafva en sä allmän och vidsträckt ut- 
hredning att jag sa att säga steg för steg kunnat följa de- 
samma frän kusten vid Äbo 15 & 16 mil in i landet ända 
till Tammerfors, der de ännu päträffas vid södra stranden 
af Näsjjärvi p& norra sidan af rullstensäsen derstädes, att 
en sädan bildning säger jag, icke frän exakt vetenskaplig 
ständpunkt kan betraktas säsom sötvattenssediment pä ena 
och marinaflagring pä andra sidan af den eller den äsen, 
utan hafva dessa aflagringar pätagligen bildats under det 
att enahanda vilkor och förhällanden voro rädande öfver 
hela omrädet der de nu förefinnas; och sädana likartade 
bildningsvilkor kunna antagligtvis icke hafva egt rum pä ett 
sa vidsträckt fält med betydligt vexlande niväförhällanden, 
om icke ett haf betäckte detsamma. 
Men äfven en annan omständighet tyckes tala till för- 
mon för äsigten om den skiktade lerans marina ursprung, 
nämligen dess ofta rätt ansenliga mägtighet, hvarom yid 
jernvägsbyggnaden anställda jordborrningar eller pliktningar 
lemna temligen noggrana upplysningar, isynnerhet frän de 
öfver hafvet högst belägna trakterna der dessa aflagringar 
hittills blifvit af mig observerade. Sälunda torde den skik- 
tade lerans mägtighet uti Loimijoki socken, 250° till 300 
öfver hafvet, kunna skattas i medeltal till vidpass 20’, men 
