81 
lägna är 12,5 d. t. vid upptill och 9 d. t. djup, den dernäst 
12,5 d. t. vid och 11 d. t. djup; den tredje i ordningen är 
störst, näml. 19 d. t. vid och 17,5 d. t. djup, den fjerde 
och sydligast liggande är deremot nägot mindre än den 
första; alla äro de nästan fullkomligt cirkelrunda. Berget 
bestär af smäkornig röd granit. 
Dessa sistnämda & Kittelberget äfvensom ursvarfnin- 
Sarna i berghympeln invid Kaijola skulle utan tvifvel lemna 
ünderlag för hvarjehanda intressanta betraktelser om jätte- 
Stytors uppkomst, derest de gjordes till föremäl för detal- 
Jerade undersökningar, sädana som prof. Estlander *) anställt 
& Villingö nära Helsingfors. Min allmänna uppgift dä Jag 
besökte nämda ställen tillät mig väl ej att egna nägon 
Mera speciel uppmärksamhet ät dessa företeelser; men hö- 
Seligen tvifvelaktigt förefaller det mig visserligen dock, att 
blotta, vattnet kunnat en sä kraftig verkan ästadkomma, 
äfven om man kunde förutsätta att underlaget af en glacier 
Nägonsin vore fritt frän sand och stengrus, som eljes med 
Nödvändighet mäste deltaga i det genom isklyftorna nedstör- 
tande eller under glacieren strömmande vattnets verksamhet. 
Slutligen vill jag här tillägga en iakttagelse, hvilken 
torde böra hänföras till samma grupp som de nyss anförda. 
en läg kalkstenshäll invid östra stranden af Aurlaks fjär- 
N, vester om Lojo kyrkoby, äfvensom i en likadan häll vid 
vestra stranden & sydvestra udden, Ruosniemi, af Lojo storö 
"ans (1865) ett stort antal tätt invid hvarandra belägna, 
ea halfsferiska fördjupningar af 2 till 5 d. tums vidd och 
JUP. Dessa miniatyrjättegrytor hafva antagligen ej uppkom- 
nit p& annat sätt, än att stenar af nägon härdare bergart 
a, 
*) J. A, Estlander: Om isvattnets inverkan pä berggrunden un- 
der glacialperioden (Acta Societ. Scient. Fennic®. Tom. X. Helsing- 
forg, 1875), 
6 
