102 
Lojo-äsen, isynnerhet de delar af honom som framträda med 
serdeles väl utvecklad vallform, och dä jag erinrar mig nä- 
gonstädes hafva läst den uppgift, att vära i ost-vestlig eller 
nordost-sydvestlig riktning fortlöpande äsar skulle utmärka 
sig frän de öfrige bland annat genom en större regelbun- 
denhet samt en brantare afsluttning pä& den ena sidan (mot 
norr) men en mera längsluttande form pä den andra (mot 
söder), kan jag ej undgä att betvifla det nämda pästäende 
eger allmän giltighet och mäste uttryckligen framhälla att 
detsamma allraminst bekräftas af de faktiska förhällanden 
man lär sig känna genom en granskning af äsbildningen i 
Lojo. Jag vet väl ej. hvad i nämda uppgift m& menas med 
“ uttrycket „regelbundenhet”, men ehuru man ä ena sidan vis- 
serligen icke kan fränkänna Lojo-äsen en ganska stor sädan, 
i det han under en läng sträcka utan afbrott bibehäller sin 
väl utpreglade äsform, böra & andra sidan äfven observeras 
de pä hvarandra följande vexlingar han visar i anseende till 
bäde höjd och bredd äfvensom med hänsyn till sidornas af- 
sluttning, som än är mycket brant (30° & 35°) än äter läng- 
samt sänker sig (5° & 10%), än slutligen har terrassformiga 
afsatser antingen pä& ena eller pä hvardera sidan o. s. v. 
Om. de vexelvis upprepade stigningarna och sänkningarna 
hos äsvallen under hans förlopp nära en mil, frän kyrko- 
byns östra rägräns genom Vendelä, Immula och Muijala, kan 
man göra sig en ungefärlig föreställning af bifogade längd- 
profil fig. 12, som förnämligast grundar sig pä de af Äker- 
blom utförda afvägningarna. 
Om den petrografiska beskaffenheten af ‚yttblocken, 
hvarom jag i l:sta afdelningen af dessa anteckningar redan 
lemnat en kort redogörelse beträffande hela södra delen af 
Lojo socken, mä här fördenskuld blott upprepas, att de 
flesta pä äsen förekommande bestä af röd granit eller gneis- 
ji 
| 
| 
