120 
Inom den undersökta terrängen kan man särskilja 
trenne större omräden väl skilda frän hvarandra och uppta- 
gande tillsamman en längd af 7 mil i norr och söder samt 
en bredd af 3 & 4 mil i öster och vester. , Sydligast upp- 
träder nemligen gneisgranit, med inneslutna gneiszoner, hvars 
gräns i norr utgöres af en linie dragen frän ONO till VSV 
ifrän Sorila & i Messuby socken till Nokia ström i Birkkala 
socken. Norrom denna vidtager en skifferregion af %/,—1 
mils bredd, hvars gräns i norr kan dragas frän Päärlahti 
länga och djupa vik i ONO inom Teisko kapell i VSV, längs- 
med den bäck som frän Weittijärvi faller i Mastosjärvi inom 
Ylöjärvi kapell, till Matelusjoki, som utgör Birkkala sockens 
gräns mot Tavastkyrö socken. Det nordligaste omrädet be- 
gynner med en !/, mil bred sträckning af skiffrig granitpor- 
fyr, med inneslutna brottstycken af skiffer, som öfvergär till 
porfyrgranit, hvilken sträcker sig 4 mil norrut, här och der 
afbruten genom syenitgranit, som förekommer underordnadt 
inom hela omrädet. Ännu mer underordnade uppträda de 
mera basiska eruptiverna diorit, hornblendesten och uralit- 
porfyr m. Ai. 
Följande den af bergmästaren E. H. Furuhjelm upp- 
gjorda promemoria, använd vid undertecknads deltagande i 
geologiska undersökningarne ären 1866—1868, torde föl- 
jande beskrifning kunna tjena till belysning af omrädets geo- 
logiska skaplynne. 
Den undersökta trakten eger en tydligt utpräglad ka- 
rakter af bergland med större i dagen sammanhängande 
bergmassor, hvilkas allmänna sträckning inom södra delen 
är nordvestlig, inom mellersta delen hufvudsakligen ostnord- 
