136 
Krosstensgruset är den rädande jordarten i sydvestra 
delen, men förekommer äfven annorstädes, ehuru ej utbredt 
öfver större ytor, utfyllande tränga klyftor emellan bergen 
närmast den fasta bergklyften. 
Rullstensgruset bildar längre sammanhängande sträck- 
ningar, äsar, af hvilka Harjunharju vid Tammerfors är platä- 
formig med oafbruten sluttning ät söder och flere terrasser 
ät norr; Ruovesi äsen är deremot mera ryggformig.  Huf- 
vudstommen utgör rullsten och grus; derofvan utbreda sig 
mantelformiga omvexlande gröfre och finare sandlager, som 
slutta mot sidorna. 
Mosandsfält utbreda sig & ömse sidor af äsen till be- 
tydlig vidd, sävida dessa ej inskränkas af omgifvande sum- 
piga marker, säsom här till en del är fallet. 
Äkerjorden bestär i allmänhet af lera utom i närheten 
af äsarne, der den dels utgöres af lermylla och dels af sand. 
Mosstorf och torfdäy ega sin betydligaste utbredning i 
vestra delen mot Tavastkyrö socken; med en mäktighet frän 
1-6 fot betäcka de här vanligen en fin grä lerig sand, i 
andra delar af trakten deremot lera samt stundom, ehuru 
sällan, bläaktig jäslera. 
Svämlera och svämsand uppträda här och der invid 
sjöstränderna, den förre har tillsvämmat sundet mellan Lam- 
massaari och en udde vid Kaihari by, den sednare har för- 
enat Mellensyöstäväsaari, söderom Otavasalo, genom ett näs 
med fasta landet. 
Till dessa ännu dagligen fortgäende bildningar räknas 
äfven sjö- och myrmalmerna, hvilkas törekomst satt mig i 
tilfälle att göra ofvannämnde iakttagelser.  Ursprungliga 
materialet: till dessa utgör svafvel- och magnetkis, som all- 
mänt äro insprängda i traktens bergarter; organiska  salter 
hafva väl äfven i sin mon medverkat genom den vexelver- 
