tl 
Ofvannämnde iakttagelse af granitporfyrbrottstycket i 
syenitgraniten synes mig lemna en förklaring på de egendom- 
liga, mörka, hornblendehaltiga, men från sjelfva bergmassan 
tydligt skilda sammanhopningar, som förekomma öfverallt i 
syenitgraniten. På grund af sin kantighet kunna de nem- 
ligen svårligen hänföras till kategorin af konkretioner (pseu- 
dofragmentära konkretioner enl. Naumann, Lehrb. I p. 427), +) 
utan torde de helt enkelt, i enlighet med Cottas förklaring 
af analoga företeelser i andra syenit- och granitaflagringar 
(Geol. Fragen p. 186), kunna förklaras såsom brottstycken 
af granitporfyr, impregnerade med hornblende ur syenitgra- 
niten. Denna åsigt synes mig såmycket hellre böra anta- 
gas, som man stundom finner verkliga koncentrationer af 
hornblende i bergarten, tydligt skilda från de nyssnämnda 
genom sin afrundade form ock sin otydliga begränsning 
mot den omslutande bergmassan. 
Syenitgraniten fortsättes i nordlig riktning utmed den 
bergsträckning, hvaraf profilen (fig. 2) utgör en del. Unge- 
fär 3/, mil från Orihvesi by till Kallenautio afskäres denna 
bergsträckning af landsvägen. Den utgöres här af en öfver- 
gångsbergart mellan syenitgranit och granitporfyr, som an- 
tingen kan betecknas såsom en skiflrig, hornblendehaltig 
”) Med namnet konkretion synas mig endast sådana koncentra- 
tioner inom en bergmassa kunna betecknas, hvilka hafva en afrundad, 
sferoidisk form, och för det mesta innesluta en kärna af annan be- 
skaffenhet än den omslutande delen. Sådana äro de i gneisgranit 
vid Tammerfors och Lammintaka i Karkku förekommande (se Geogn, 
Takt. 1. ce p. 65 och 72). Dylika har jag funnit i en flasrig gneis 
eller gneisgranit i närheten af Kesso i Kangasala, äfvensom i en horn- 
blendehaltig gneisgranit vid Ahtijärvi 1 Hauho. De innehålla icke säl- 
lan en kärna, som på den förvittrade bergytan är lätt att skilja från 
det yttre omhöljet genom en rännformig fördjupning, hvilken antyder 
att emellan dessa en massa af lösare konsistens förefinnes. 
