2 
granitporfyr eller en skiffrig, porfyrartad syenitgranit, genom 
sin skiffriga struktur ganska lik gneis, hvarmed den väl också 
blifvit förblandad. Westling anför (se Holmberg, L co Pp. 
149), att vid Kallenautio, äfvensom på vestra sidan om Nä- 
sijärvi söder om Kuru, en gneis förekommer, inneslutande 
större och mindre chloritstycken. Detta förklaras lätt derige- 
nom, att denna s. k. gneis sannolikt är intet annat än en 
skiffrig granitporfyr med inbäddade fragmenter af chlorit- 
skiffer. 
Skifferbildningen i Messuby socken (se profilen fig. 3). 
Denna har enahanda utsträckning som den i Orihvesi, men 
är något annorlunda sammansatt. Vid BSorila finner man 
tunnskiktad Jlerskiffer, omvexlande med felsitskiffer (hälle- 
flinta) i något tjockare skikter. Lerskiffern fortfar, delvis 
öfvergående i glimmerskiffer, ung. 1 verst i NNV-lig riktning, 
hvarefter en grå, stundom något hornblendehaltig felsitskiffer 
vidtager, hvilken åter efterföljes af en röd felsitskiffer, på 
sina ställen ganska lik kiselskiffer, men tydligt skild från 
denna genom sin smältbarhet för blåsröret. Felsitskiffern ge- 
nombrytes af en omkr. 500' mäktig gångstock af röd granit. 
Samma slags granit vidtager norr om skifferformationen, och 
är utan tvifvel orsaken till dess uppresning. I närheten af 
denna granit blir felsitskiffern tydligt glimmerhaltig samt 
blir till utseendet snarlik den invid Brockengraniten i Harz 
förekommande metamorfosen af gråvacka, som är bekant 
under namn af hornfels. 
Den eruptiva bergarten har visserligen fullkomligt ut- 
geendet af en granit med föga eller ingen skiffrighet, men 
visar sig genom sin brunröda orthoklas och sin här och der 
förekommande » porfyrartade struktur vara analog med den 
mera granitlika varieteten af rapakivi, på grund hvaraf den 
således utgör en del af den stora granitporfyrformationen. 
