14 
lusit, vanligen mer eller mindre förorenad af glimmer; dessa 
glimmerhaltiga, otydligt utbildade kristaller uppnå icke säl- 
lan en betydlig längd ända till !/, fot, afsmalna mot den 
ena ändan, samt innehålla stundom en kärna i likhet med 
Chiastolit. Riktningen af skifferskikterna är ung. O-V-lig, 
men skiffrings-riktningen är icke öfverensstämmande härmed, 
utan går i NV, hvilket t. e. d. förorsakas af en vågformig 
böjning eller rynkning hos skiktplanerna. Alldenstund skiff- 
ringen ursprungligen bör hafva öfverensstämt med skiktnin- 
gen måste denna sekundära eller transversala skiffring till- 
skrifvas en kraft, som verkat efter skikternas uppresning, i det 
att den sammanpressat dem i en riktning vinkelrätt mot den 
sekundära skiffringsriktningen nemligen NO—SV. I sjelfva ver- 
ket befinner sig på hvardera sidan om Kalvola sjö en i NV- 
lig riktning strykande bergsträckning, bestående af uralitpor- 
fyr, delvis skiffrig i enahanda riktning, på sina ställen äfven 
i O-V-lig riktning, och mellan dessa båda porfyrmassor är 
en del af skifferformationen härstädes sammanklämd (se prof. 
figtö) 
Denna uralitporfyr, hvars eruptiva natur genom nämnda 
förhållande tydligen ådagalägges, är en grön, ofta skiffrig 
bergart, hvars skiffrighet är att tillskrifva samma orsak som 
den hos fältspatsporfyren i Längelmäki (se ofv.). Den por- 
fyrartade struktur betingas af tydligt afskilda uralitkristaller, 
hvilkas form, lik den vanliga hos augiten förekommande, 
mer eller mindre tydligt kan iakttagas på den förvittrade 
bergytan. Stundom, såsom på det höga berget invid sjön 
vid Niemis gård, blifva kristallerna nålformiga och hornblen- 
deartade; på andra ställen t. ex. vid Kutila erhålla fältspats- 
(Oligoklas-) kristallerna öfvervigten öfver uralitkristallerna. 
Det är denna sistnämnda modifikation som af Holmberg 
(1. c. p. 157) anföres under namn af dioritporfyr. 
