15 
Skifferbildningen i Hattula socken sammanhänger san- 
nolikt med den i Kalvola, ehuru detta till följe af alluvial- 
jordens beteckning icke kan med bestämdhet ådagaläggas. 
Vid Pelkola by uppskjuter den i dagen på åtskilliga ställen 
samt består här af en finkornig qvarzskiffer, delvis blandad 
med uralitporfyrens beståndsdelar, hvilket synes mig kunna 
förklaras genom en impregnation af dessa sednare i den po- 
rösa sandsten, hvaraf den skiffriga qvarziten utgör en meta- 
morfos. Skikternas strykning är NV om Pelkola YNYV-—OSO, 
men 50 derom vid Sattula O-V-lig, med 600—709 sydlig lut- 
ning. De utgöras här (se prof. fig. 4) invid Lehijärvi sjö 
af rödaktig hälleflinta, som genom fältspatens aftagande öf- 
vergår i tjockskiktad gqvarzit, hvarpå en grön ler- eller chlo- 
ritskiffer följer. Denna öfvergår åter i skiffrig uralitporfyr, 
hvilken, då uralitkristallerna såsom stundom inträffar blifva 
små och otydliga, antager utseendet af en grönstens- eller 
dioritskiffer. 
Uralitporfyren fortsättes ända till Nihattula, ja, efter 
hvad de uti alluvialjorden inmängda lösa blocken gifva vid 
handen, ännu längre i SO-lig riktning. Den är på flere stäl- 
len skiffrig: vid Nihattula är skiffringens riktning i medeltal 
N 509 O samt lutningen 500—0609 mot 80. Det är tydligt, 
att denna skiffriga struktur härrör af det tryck, för hvilket 
porfyren vid sin bildning varit utsatt emellan skifferskikterna 
å ena sidan och gneisen å den andra. Denna sednare an- 
träffas vid vägen mellan Tavastehus och Kouvola vid den 
1—8:de versten "/; mil SSO om Sattula. Den är temligen skiff- 
rig samt fläckig eller porfyrartad genom sammanhopning af 
den svarta glimmern på vissa ställen i form af små konkre- 
tioner. Dess strykning är ONO-lig, stupningen NNV-lig: den 
visar sig sålunda vara oberoende af såväl skifferformationen 
i Hattula, som af den vid Tavastehus förekommande syenit- 
SS SReSeEE 
i 
