18 
tur, och således icke kan utgöra annat än en något finkor- 
nigare modifikation af den söderut uppträdande granitpor- 
fyren. Orsaken till den större oregelbundenhet, som i all- 
mänhet företer sig i afseende på lägringsförhållandena hos 
skifferbildningen i Hattula och Kalvola, jemförda med dem i 
de förut anförda nordliga terrängerna, torde kunna sökas hos 
uralitporfyren, hvilken, mig veterligen, ej förekommer i dessa. 
— Det är för öfrigt från denna, ganska betydliga aflagring 
af uralitporfyr i Wonå, Hattula och Kalvola, som enligt all 
sannolikhet de bekanta rullstenarna i trakten af Helsingfors 
hafva kommit. 
Gneis-skifferbildningen i Tammela socken. Den meta- 
morfiska formation, som utbreder sig öfver nordyestra delen 
af denna socken, och som af Westling (Holmberg 1. c. p. 
146) betecknas såsom en grå, skiffrig gneis, består i sjelfva 
verket för det mesta af gneisartade bergarter. Då den emed- 
lertid synes stå i nära relation till de i Urdiala socken upp- 
trädande eruptiva bergarterna, hvilka åter fullkomligt öfver- 
ensstämma med de i det föregående anförda, och då den 
sålunda i detta hänseende ansluter sig till skifferformationen 
har jag ansett mig här böra omnämna densamma. 
Strykningen af denna gneis anges af Westling till 
NV—S80. Närmare uttryckt är dock, så vidt jag kunnat finna, 
hufvudriktningen hos skikterna af denna bildning == V. 
VNV—0. 0S0 med mestadels nordlig stupning. Så t. ex. 
stryker gneisen vid Kulmala N 809 V (=0-V om deklina- 
tionen sättes = 109); vid Kuusto N 700—809 V; vid Jokkis 
N 8090 V; 14 mil norr derom N 700-809 V. Den är i 
allmänhet ganska hornblendehaltig. Vid Kuusto visar sig 
dess sedimentära natur synnerligen tydligt. Man finner här 
hvarandra löpande bergsträckningar, branta mot norr, lång- 
