21 
inverkan, blifvit mer eller mindre metamorfoserade, äro de 
efterföljande undersiluriska skikterna i Esthland, som icke 
äro genombrutna af eruptiver, i det närmaste oförändrade. 
Den öfverensstämmelse, som sålunda öfverhufvudtaget 
eger rum mellan de båda metamorfiska formationerna med 
afseende på deras förhållanden till sina resp. eruptiver, lem- 
nar ett tydligt bevis för riktigheten af den åsigt, enligt hvil- 
ken gneisen och gneisgraniten äro från hvarandra i geolo- 
giskt hänseende skilda, trots de öfvergångar, som i petro- 
grafiskt hänseende finnas mellan dem, och det intimare sam- 
band, som till följe deraf dem emellan eger rum. Ty hvad 
beträffar skifferns och granitporfyrens bestämda skiljaktighet 
kan intet tvifvel ifrågakomma. 
Då granitporfyren i allmänhet innehåller samma be- 
ståndsdelar som gneisgraniten, kan den i petrografiskt hän- 
seende lätt förvexlag dermed. Den åtskiljer sig derifrån 
hufvudsakligen genom sin porfyrartade struktur, hvilken en- 
dast undantagsvis och blott på inskränktare terränger förekom- 
mer hos gneisgraniten. Derjemte utmärker den sig genom en 
större likformighet i jemförelse med den sednare, som vexlar 
snart sagdt vid hvarje steg, i det att finkorniga och grofkorniga, 
skiffriga och icke-skiffriga partier utan någon bestämd ord- 
ning och i allmänhet utan några skarpa gränser ständigt 
omvexla med hvarandra, hvilket förhållande ganska karak- 
teristiskt kan skönjas hos gneisgraniten vid Helsingfors. Denna 
stora olikformighet hos gneisgraniten synes mig häntyda derpå, 
att den innehåller icke blott fragmenter af den metamorfiska 
gneisen utan ock sannolikt sådana af den äldre gneis- eller 
granitartade bergmassa (,urgneisen"), af och på hvilken den 
metamorfiska bildats. Ett medel att åtskilja de båda erup- 
tiva bildningarna har man äfven uti att förfölja de öfver- 
gångar, som granitporfyren icke sällan företer till rapakivi- 
