| 
| 
| 
119 
0. 8. Vv. — De lappska fjällen bilda sålunda icke några egent- 
ligen sammanhängande bergskedjor, ehuru t. ex. Muotkatunturi, 
Viipastunturi och Hammastunturi visserligen samla sig på 
den småningom uppstigande vall, i hvilken medelfältet höjer 
sig öfver låglandet, utan bestå fastmer af bergsgrupper, som 
bildas af en större eller mindre mängd afrundade stundom 
långsträckta kupper till 800 å 1200" höjd uppstigande öfver 
medelfältets platå. Detta är äfven och isynnerhet fallet med 
den s. k. Saari- eller Suoloselkä-landtryggen, längs hvilken 
gränsen fortlöper mellan Enare och Sodankylä: i dess östra del 
finna vi visserligen fjällgrupperna Rautustunturi och det egentl. 
Saariselkä, men derifrån vesterut består den blott af en jämfö- 
relsevis låg skogbevuxen höjdsträckning eller högmosse mellan 
Ivalo och Kitinen, på hvilken här och der uppstiga enstaka 
höjder och kupper af några hundra fots höjd 19), — Vesterut 
höjer sig Enare och Utsjoki Lappmarkers medelfält småningom 
2) Om denna mellan Sodankylä och Enare befintliga landtryggens 
eller vattendelarens verkliga natur hyste man länge och väl alldeles orik- 
tiga föreställningar, alltsedan A. J. Sjögren (Anteckningar om församlin- 
garna i Kemi Lappmark. Helsingfors 1828, sid. 145) skildrat »den un- 
gefär 1 mil breda, öfverst af idel kala klipp- och stenmassor bestående 
Enari fjällryggen”, ehuru redan långt förut den celebre Wahlenberg (Geo- 
grafisk och ekonomisk beskrifning om Kemi Lappmark, Stockholm 1804 
sidd. 8, 40 o. 63) efter egen åskådning och med sin vanliga noggranhet 
beskrifvit den samma sådan den verkligen är. J. Fellman (Anm. öfver 
Anteckn. om Kemi Lappmark af A, J. Sjögren, Suomi 1846 sidd. 99 o. 
104) korrigerade sedermera Sjögrens vilseledande uppgifter och äfven 
G. Rein (Geograf. o. statist. notiser om Uleåborgs län. Suomi 1846 sid. 
271. — Statist. teckning af Storfurstendömet Finland 3 uppl. I. Helsing- 
fors 1853, sid. 17, — Materialier till utredande af Finlands statistik. II. 
Uleåborgs län i Bidr, till kännedom af Finlands natur och folk, utg. af 
Finska Vet. Soc: X. sid. 23) har i sina arbeten följt Wahlenbergs och 
Fellmans beskrifningar, så att man numera åter är på rätt med sakför- 
hållandet. 
