120 
i Norska Finmarkens fjällvidd, som enligt T. Dahll 29) ligger 
1000 å 1500" öfver hafvet med enskilda fjällgrupper af omkr. 
3000" höjd. 
Beträffande åter dess hydrografi, har man lätt att orien- 
tera sig inom detta område, då man betraktar Landtmäteri- 
kontorets nyligen fulländade generalkarta öfver Finland; östra 
delens rikedom i motsats till vestra delens fattigdom på sjöar 
och träsk är det mest i ögonen fallande och står naturligtvis 
i ett visst reciprokt förhållande till områdets orografiska ka- 
rakter. Några meddelanden skall jag dock tillägga om de 
af mig beresta elfvarna. 
Hvad då först beträffar gränsfloden mot Norge, så flyter 
den under namn af Skietschemjok till en början mera lugnt 
genom ett lägre grusfält med bergshöjder på 1 å 2 versts 
afstånd, men derefter i sitt mellersta lopp inklämd mellan 
de tvärbrant stupande bergväggarna af vestliga utskott från 
Skietschemoaivi, hvarunder den besväras af talrika, stundom 
mycket stenbundne forsar; i dess nedre lopp uppstiga bergs- 
höjderna åter först på något afstånd, elfven vidgar sig och 
flyter lugnt till sitt sammanflöde med Anarjok, som numera 
utgör gränsen. Något nedom dessa elfvars förening bildar 
Anarjok ett betydligare fall, Porttikoski, men eljes flyter den 
under sitt öfre lopp stilla genom ett flackt sandfält; elfdalen 
är derunder ganska vid och begränsas först på flere versts af- 
stånd af långsamt uppstigande, lägre bergshöjder. Några 
smärre och en betydligare fors, Köngäs, möta visserligen ne- 
danom Uopionsuu, men eljes äro förhållandena enahanda 
ända till trakten omkring Jorgastak, hvarifrån elfven fort- 
löper i slingrande bugter mellan höga sand- och grusbankar, 
som på båda sidor och ej alltför långt afstånd begränsas af 
20) Th. Kjerulf: Stenriget og Fjeldlaren. 2:den Udgave. Kristiania 
Kö7O: NU OG 
