133 
Finska Lappmarkens Granulitformation. 
Redan under min första vistelse i Lappmarken, som- 
maren 1868, fann jag den mindre vanliga bergarten granulit 
hafva en ganska stor utbredning i dessa nordliga trakter af 
vårt land, Jag observerade densamma nämligen då längs 
öfre loppet af Tanaelf, mellan och något utom de punkter 
der Karasjok och Levojok från norska sidan utmynna i den- 
samma; vidare i trakterna vester om Enare kyrka, på holmarne i 
sydvestra delen af Inarisjö och längs nedre loppet af Ivaloelf. 
Under sommaren 1871 iakttog jag densamma vidare längs 
hela mellersta delen af Ivalo ända till omtrent 3 mil ofvan- 
om Kultala station och slutligen vidpass 2 mil söder om 
Törmänen hemman kring Luttojokis källor och derifrån vidare 
vesterut i bergshöjderna Alajoenpää, Harripää, Seljäselkä, 
Tolospää och Palsitunturi samt ändteligen söder om käl- 
lorna af Tolosjoki, uti Ahonpäävaara, som bildar södra 
sluttningen af Rautustunturifjällen. Exkursionerna sommaren 
1872 ledde slutligen till en ytterligare bekräftelse af min för- 
modan angående den lappska granulitformationens vidsträckta 
utbredning, i det jag då fann densamma uteslutande längs 
hela Lemmenjokidalen, vidare längs nedre loppet af Vasko- 
Joki. och. kring Paadarjäyri, öster om Muddusjäyri och på 
topparne af Kuarvkodsch samt Peldooaivi i Muotkatunturi- 
fjällen, samt slutligen i Autschingais och andra bergshöjder 
kring källorna och öfre loppet af Kiellajokka, som från södra 
sidan utmynnar i Kaamasjok. - 
Till sin sammansättning består granuliten, som bekant 22), 
väsentligen af en skiffrig blandning af fältspat och qvarz 
?) C. F. Naumann: Lehrb. d. Geognosie, 2:te Aufl. Leipzig 1858. 
Si 55 öm Viyköl: Lehrb. d. Petrographie. . Bonn 1866. II, sid. 
230, — OM W. Gumbel: Geognost. Beschreib d. Kenigreichs Bayern. II. 
