134 
med inströdda granater. Äfven inom vårt lappska granulit- 
gebit träffas denna typiska varietet på flere vidt skilda 
punkter, t. ex. vid Tana i de 400 å 500 höga bergshöjderna 
Ailikasvarre omkring 2 mil nedanom Outakoski, på höjderna 
af Autschigais och Kuarvkodsch uti Muotkatunturifjällen, vid 
Rovotoskoski uti Lemmenjokidalen, på flere ställen längs 
Ivalo såsom längs Jarnaskönkäät 30 å 33 verst ofvanom 
Kultala, vid Kiehtäjäkoski vidpass 27 verst ofvanom Kultala, 
invid samt 3 och 4'/; verst nedanom Kultala, vid Ritakoski 
9 å 10 verst nedanom Kultala, vid Palsinoja 3 å 4 verst 
ofvanom dess utflöde i Ivalo, uti Palsitunturihöjderna och 
slutligen uti Vabtamapää öster om Luttojokis källor o. s. v. 
En hvit eller blågrå stundom något genomskinlig ortoklas 
bildar den småkorniga till finkorniga, någon gång med qvarz 
impregnerade grundmassan, i hvilken plattryckta korn eller 
linser och lameller af grå och hvit qvarz ligga inbäddade 
och förläna blandningen en mycket tydlig skiffrighet; till 
dessa beståndsdelar sälla sig i mer och mindre riklig mängd 
inströdda röda och bruna granater af mikroskopisk litenhet 
”"” 
till vanligen 1” å 2” i diameter med ej sällan afrundade kan- 
ter och hörn 22), Genom dessa hufvudbeståndsdelars vexling 
Abth. Gotha 1863, sid. 335 o. ff. — H. Credner: Elem. d. Geologie. 
Leipzig 1872, sid. 82. — B. v. Cotta: Die Gesteinslehre. 2:te Aufl. Frei- 
berg 1862, sid. 164. — J. R. Blum: Lithologie, Erlangen 1860, sid. 
145 o. ff. 
21) Sp. v. å en större qvantitet små stycken af en sådan hvit fin- 
kornig granulit med strödda små ljusröda granater, tagen vid Ivalo 4'/> 
v. nedanom Kultala, befanns vara — 2,62. En å samma granulitart an- 
ställd men tillfälligtvis ofulländad bauschanalys gaf följande resultat: 
FASCINEGs or konen rn AAA 
TIS) ONAE rg SIE EDET 
JÖTMORLWRL a mn sken ED 
al Se er ER Sn Rn 
