135 
till mängd och korn samt isynnerhet genom tillkomsten af 
diverse tillfälliga beståndsdelar uppkomma flere skilda från 
denna hufvudvarietet i större och mindre grad afvikande 
artförändringar, bland hvilka förnämligast följande böra om- 
nämnas från vår lappska granulitformation. 
Allmännast och egentligen förherrskande inom hela ge- 
bitet är en ljusgrå, dels småkornig dels mera grofkornig gra- 
nulitvarietet, som innehåller, förutom de typiska bestånds- 
delarne, hvit samt i ringare mängd svart glimmer. Den 
småkorniga hyser företrädesvis hvit eller gråhvit glimmer i 
fina fjäll; i den grofkorniga förekomma båda glimmerar- 
terna samlade i vågiga tunna lameller, hvarigenom bergarten 
erhållit en flasrig textur, hvilken isynnerhet blifvit tydligt 
utvecklad då dertill, såsom ofta är fallet, både fältspaten 
och qvarzen afskiljt sig i planparallela lager, mellan hvilka 
de stundom rätt stora (17 å 1,5” i diam.) granataggregaten 
ligga inbäddade i linsformiga eller oregelbundet hopgyttrade 
samlingar. I den glimmerhaltiga granuliten och företrädesvis 
i den grofkorniga är fältspaten ofta af blågrå och gulaktig 
färg och qvarzen likaledes ej sällan brungul tillföljd af en 
mer eller mindre långt gången söndervittring af granatpar- 
tierna, hvilka då visa ett matt gulbrunt utseende och stundom 
genomkorsas af grönaktiga glimmer- eller kloritfjäll. 
Temligen ofta förekomma mindre partier af en tredje 
granulitvarietet, som innehåller jämte de vanliga bestånds- 
MAS BOläckr a not dist Hen ANDE 
Gl. förlust a -c se UR 
Alkalier (obestämda) ». . (9,08) 
hvilket stämmer väl öfverens med analyser å granulit från andra trakter. 
För jämförelse må hänvisas till A. Stelzner: Unters. im Gebiete d. sächs. 
Granulitgebirges, N. Jahrb. f. Min. 1871, sid. 245 ff. och Scheerer: Ge- 
nesis d. Granulite, N. Jahrb. f. Min. 1873. sid. 677. 
