139 
Gramnuliten är som bekant en föga allmän bergart. I större 
utbredning har den hittills blifvit påträffad endast i Sachsen 
och Vogeserna; underordnade partier af densamma äro obser- 
verade flerstädes i Österikiska staterna, i Bayern, i N. Amerika 
0. 8. v. Redan genom sin tillvara erbjuder således den lappska 
granulitformationen ett stort intresse, men detta förhöjes i ej 
ringa mon af den anmärkningsvärdt vidsträckta utbredning, 
som densamma visar sig ega i dessa nordliga trakter af vårt 
land. Tager man hänsyn till, hvad i det föregående redan 
blifvit framhållet, att granuliten uppträder i ett 3 å 4 mil 
bredt bälte längs Tana, att den söderut blifvit observerad 
längs Kiellajokka och i Muotkatunturi fjällhöjderna, vidare 
längs Vaskojoki och kring Muddusjäyri samt längs hela Lem- 
'menjoki och kring Paadarjäyri ända till trakterna vester om 
Enare kyrka, att den utbreder sig i ett 7 å 8 mil bredt 
fält längs mellersta och nedre loppet af Ivalo ända ut på 
holmarne i sydvestra ändan af Inari sjö, och slutligen att den 
ännu påträffas derifrån allt vidare söderut 2 å 3 mil uti Rau- 
tustunturi fjällsträckningen — så kan man icke gerna hysa 
tvifvel om, att granuliten utbreder sig inom hela detta fält, 
såsom å den bifogade kartan blifvit antydt, uti ett flere mil 
bredt i nordnordvest-sydsydostlig riktning strykande båg- 
formigt bälte, af långt större ytvidd än något annat hittills 
kändt granulitområde, och sålunda intager ett serdeles bety- 
dande rum inom grundfjället uti Finska Lappmarken. Och 
i detta hänseende bestyrkes man yttermera och i högst vä- 
sentlig mon, då man tager i betraktande den lappska gra- 
nulitformationens stratifikations förhållanden. 
Härvid bör då i främsta rummet anmärkas att granu- 
liten inom Finska Lappmarken i allmänhet visar en serdeles 
tydlig och väl utbildad skiktning, förnämligast hos de ty- 
piska och glimmerhaltiga varieteterna, men äfven hos den 
