"147 
denna afhandling. Men de anförda iakttagelserna utvisa äfven 
på det otvetydigaste att granulitformationen hos oss utbreder 
sig, såsom å kartan antydes, i ett bågformigt bälte, hvilket 
längst i norr har en nord-sydlig utsträckning, men sedan 
mellan Lemmenjoki och Ivaloelf gör en böjning mot sydost 
och i denna riktning fortsätter allt vidare österut öfver Rau- 
tustunturi fjällsträckningen. Huru långt detta bälte inskjuter 
norrut öfver Tanaelf uti Norska Finmarken och söder om 
Inari sjö från Rautustunturi österut är tillsvidare outredt. 
Deremot har jag haft tillfälle att göra några observationer, 
som åtminstone ungefärligen antyda, hvar gränserna i öster 
och vester för denna formation böra sökas. Af de i det fö- 
regående redan antydda gränspunkterna vid Tanaelf, Vasko- 
Joki och Ivalo synes nämligen att vestra gränslinien bör upp- 
dragas från trakten 1/, mil nedanom Ischkorasjoks utflöde i 
Tana söderut öfver Vaskojoki ungefär 1 mil ofvanom Kurtto- 
joensuu samt vidare kring källbäckarne af Lemmenjoki ner 
till Ivalo, några verst nedanom Repojokis mynning. De an- 
gifna strykningsförhållandena visa att granuliten härifrån fort- 
sätter i sydostlig riktning; och att den sydvestra gränsen 
här bör sökas närmast söder om Ivalodalen framgår deraf, 
att vid Kivioja några verst ofvyanom dess mynning och sö- 
derut uppför densamma icke vidare framträder någon gra- 
nulit, utan gneis- och hornblendeskifferarter likasom vid Tana 
och i trakten kring Repojokis sammanflöde med Ivalo. En- 
dast dessa sistnämnda bergarter äfvensom granit har jag ob- 
Serverat vidare söderut i trakten kring Vaulolampi och Ki- 
viojas källbäckar. En slutlig gränspunkt på södra sidan för 
granuliten hafva vi i trakten kring källan af Kiilooja, en 
bibäck till Tolosjoki, som från söder utgjuter sig i Ivalo. 
Derstädes har jag observerat granuliten sydligast på södra 
sluttningen af Ahonpäävaara (Rautustunturi); längre söderut 
