148 
och längs Tankajoki har jag funnit fast klyft först vidpass 
92 mil ofvanom mynningen och då åter hornblendeskiffer. 
Granulitfältets gränslinie söder om Ivalo torde således i syd- 
ostlig riktning sträcka sig från trakten nedanom Repojoensuu 
till närheten af Kiviojas mynne och vidare till trakten söder om 
Ahonpäävaara. — På dess östra sida hafva vi nordligast att 
söka en gränspunkt omkring 1 mil vesterom Utsjoki. Der- 
ifrån går gränslinien söderut sannolikt till trakten kring 
Enare kyrka och öfver holmarne i sydvestra delen af Inari- 
sjö, emedan spår af Utsjokidalens gneisfält ännu uppsticka 
ur de vidsträckta grusfälten närmast söder om Syysjärvi 
(Zautschisjäyri); österom Enare kyrka har jag observerat 
granit, hvars utbredning jag likväl icke närmare undersökt. 
Hos forstmästaren F. J. F. Silén uti Enare såg jag dock 
stuffer af nästan typisk granulit tagna från holmen Ukko, 
som ligger i Inari sjö omtrent 1!/; mil österom Enare kyrka; 
likväl finnes derstädes också granit enligt meddelanden af 
bergsproberaren, magister K. A. Moberg. 
Likasom olika åsigter yppat sig vid frågan om de i 
södra och mellersta Europa förekommande granulitformatio- 
nernas och enkannerligen om den sachsiska granulitens natur 
och uppkomstsätt, så kunna möjligen ock meningarne blifva 
delade i afseende å den lappska granulitformationens genesis, 
sedan detta område framdeles blifvit noggranare och i detalj 
undersökt och studeradt. En anledning till denna förmodan 
finner jag redan deri, att bergmästaren Dahll>!), då han 
framlägger resultaten af sina undersökningar i Norska Fin- 
marken och skildrar sitt besök å Kultala år 1870, uppgifver 
att den rådande bergarten längs Porttikoski, der guldvaske- 
3) T. Dahll: Indberetning till Dept, for det Indre om Undersö- 
gelser ang. Guldforekomster i Finmarken i 1870. Christiania ,Morgen- 
bladet" N:o 111 A. för den 23 April 1871. 
