152 
brottstycken af de angränsande genombrutna bergarterna, 
en företeelse, som äfven lärer blifvit observerad hos den 
sachsiska 25), men som jag icke heller någonstädes iakttagit 
hos den lappska granuliten. — Men äfven skiktningen, hvilken 
hos den lappska likasom enligt Naumann 29) hos den sach- 
siska granuliten ej sällan är utbildad till högsta grad af 
fullkomlighet och som till riktningen hos båda sammanfaller 
med skiffrigheten, synes mig icke väl kunna förlikas med 
åsigten om granulitens eruptiva natur. Eller skall då detta 
ej mindre för de kristalliniska skiffrarna, inclusive gneisen, 
än för de rent sedimentära aflagringarne så ytterst vigtiga 
kriterium ena gången kunna framhållas i all sin betydelse 
och den andra gången fullkomligt åsidosättas, då det icke 
synes vilja lämpa sig för någon viss teori eller förut fattade 
förslagsmeningar? Ingalunda! Teorierna må icke tillämpas 
utöfver den gräns, de faktiska förhållandena tillstädja, och 
man får icke förgäta Berzelii yttrande: visserligen säger 
man att hypotheser äro broar till sanningen, men de äro 
oftare gångstigar, som leda rakt derifrån". (Årsber. 1841). — 
Väl är det sant att de nyss påpekade struktur- och lagrings- 
förhållandena icke öfverallt framträda lika omisskänneligt: 
skiktningen är mindre tydligt utbildad i samma mon, som 
planparallelstrukturen, men ännu mer der beståndsdelarne 
till färg, korn och aflagring visa ringa eller ingen vexling 
samt slutligen och i all synnerhet då i petrografiskt hän- 
seende fullkomligt olika bergarter eller varieteter icke inträda 
i lagervexling med hvarandra. Såvidt jag funnit, ega dock 
motsatta förhållanden nog allmänt rum inom det lappska 
granulitgebitet, för att icke kunna lemnas obeaktade, då 
35) Naumann: anf. st. 
46) Naumann: Geognosie I. sid. 553. 
