163 
ningsriktningar, hvilket härrör deraf, att dioritskiffern uti 
kretsformiga mantlar omsluter smärre granithymplar, hvilka 
så att säga dyka upp ur densamma. Jag erinrar mig icke, 
att någonstädes förut hafva sett denna företeelse så väl ut- 
vecklad inom ett så inskränkt område: granithymplarne 
äro stundom ej mer än 60 å 80 fot i diameter och de om- 
slutande skifferbäddarne ligga ofta blottade i bågar, som i 
längd nästan närma sig en halfcirkel. Kring randen af en 
sådan granithympel har jag sålunda från nordost medsols 
funnit skiktenas strykning öfvergå från N 659 V. till N—S. 
och vidare till N 502 0. med 109 å 809 fall mot resp: NNO., 
Ö. och 80.; och på norra sidan kring en annan hympel 
från nordvest medsols följande stryknings förhållanden, näml. 
N409 0, Ö=VIN50O0 Vilhdd200sköggo stupning mot resp. 
NY NG EN OC fänttend är ljusgrå, nästan hvit eller 
ock ljusröd, småkornig samt består af hvit eller rödaktig fält- 
spat och ljusgrå eller stundom gulaktig qvarz med sparsamt 
inströdda små svarta glimmerfjäll; blott ytterst sällan finner 
man å de glänsande fältspatsytorna den för plagioklaserna 
betecknande tvillingsstreckningen. 
Nedanom Luppolampi omgifves Vaskojoki af vidsträckta 
grusfält, hvarur blott här och der uppsticka smärre berg- 
klackar, hvilka bestå af tunnskiktad dioritskiffer i lagervex- 
ling med en ljusgrå medelkornig och hornblendehaltig gneis; 
skiktenas stryka. N-109 YV., med 509 fall mot Ö. 
Ett stycke lägre ner, vidpass 70 verst ofvanom Vasko- 
Jokis mynne, vidtaga bergshöjder, som sedan fortlöpa på 
båda sidor ända ned till Vaskojärvi och ofta stupa tvärbrant 
ner vid elfvens stränder. Under denna sträcka är dioritskif- 
fern alltvidare rådande; med densamma lageryvexlar dock här 
och der en tunnskiffrig mörkgrå hornblendehaltig gneis, som 
innehåller gnistor och korn af jernkis. Äfven träffas här 
