165 
består af hvit ortoklas, grå qvarz samt strödda flasor och 
lameller af svartbrun glimmer. Graniten ligger uti 1' å 2 
mägtiga bankar och förklyftas dels parallelipipediskt dels 
oregelbundet; skifferbäddarnes strykning är N 109 V. med 25? 
stupn. mot Ö. Par verst lägre ner är strykn. N 259 å 409 V. 
med 209 fall mot NO. 
Fast klyft träffas sedan vid elfvens stränder först i 
trakten vid Peräkuuma öde, 32 verst ofvanom elfvens myn- 
ning; der anstår en ljus nästan hvit bergart, ett slags horn- 
blendegneis, som innehåller hvit fältspat, grå qvarz och strödda 
korn af grön hornblende; den ligger uti 17 å 6” tunna 
skikt, men äfven i mägtigare bäddar och förklyftas vinkelrätt 
mot skiktningen uti parallelipipediska plattor; strykn. N 109 O. 
med 459 fall mot Ö. 
Åter ses blott låga med små rullsten blandade åsar 
och vidsträckta grusfält längs elfvens stränder, ända ner till 
Hiukiakoski, 22 å 23 verst ofvanom elfmynnet; derstädes 
omkring 1 verst norrut från elfstranden framsticka några 
låga hymplar af fast berg, som består af svartgrön, kornigt 
stänglig hornblendeskiffer i vexling med ljusröd lagergranit; 
skiktenas mägtighet vexlar från 1” till 127. Hornblende- 
skiffern innehåller litet fältspat, qvarz och svart glimmer; 
lagergraniten består af hvit och rödaktig fältspat, grå qvarz 
och svarta, i fina strimmor liggande glimmerfjäll, hvartill 
stundom sälla sig strödda korn af mörkgrön hornblende; 
strykn. går N 609 å 709 V. med sväfvande 159 å 209 fall 
mot NNO. 
Ungefär 21 verst ofvanom elfvens mynning träffas samma 
bergarter; strykn. är der N 209 V. med 509 fall mot Ö. 
Ett stycke lägre ner längs Saariniva och Kalliokoski, 
”"” 
19 å 17 verst ofvanom elfmynnet finner man åter den fasta 
bergytan blottad; den består af tunnskiffrig hornblendegneis, 
