166 
som lagervexlar med finkornig ljusröd, stundom något horn- 
blendehaltig lagergranit med parallelipipedisk förklyftning; 
strykningen varierar något: N 209 å 409 V. med 359 å 709 
fall mot NO. 
Några verst lägre ner träffas åter finkornig mörkgrå 
gneis, som innehåller något hornblende och små granater; 
strykningen N 459 V. med: 459 å 609 stupning mot NO. 
Derpå vidtaga flacka grusfält längs elfvens stränder, 
så att fast berg framträder först vid Louhenkoski, 9 verst 
ofvanom mynningen; här finner man hornblendeskiffer med 
små granater och litet fältspat, dels tunnskiffrig dels i mäg- 
tigare bankar med oregelbunden förklyftning; strykningen 
N 709 V:, stupn. 459 å 609 mot NNO. 
Sedan anstår finkornig mörk, något hornblendehaltig 
gneis 1 verst lägre ned; den består eljes af hvit plagioklastisk 
fältspat, svart glimmer och grå qvarz; strykn. N 559 V. med 
259 -fall mot NO. 
Med denna och hornblendeskiffer lagervexlar sedan längs 
Repojoki en ljusröd, småkornig granit, som ligger i tjocka 
bankar och består af röd ortoklas, hvit plagioklas, grå qvarz 
och fina strimmor af svart glimmer samt slutligen gnistor och 
korn af jernkis. 
Slutligen, 2 å 3 verst ofvanom elfvens utflöde uti Ivalo, 
anstår småkornig dioritskiffer med röda granater; den för- 
klyftas i regelbundna plattor och parallelipipeder samt hyser 
der och hvar urskiljningar af hvit och gulaktig qvarzit; skik- 
tenas strykning är N 609 V. med 309 å 509 fall mot NNO. 
Endast grusfält omgifva Repojoki sedermera ända till 
dess mynning. 
Ivalodalen. Närmast söderom källorna till Ivalojoki 
höjer sig Korsatunturi, hvars längsta sträckning går i nord- 
sydlig riktning och som består af tvenne kala, vidpass 400 
