177 
ej haft tillfälle; jag måste derföre, och sålänge detaljunder- 
sökningar inom området i fråga ännu saknas, nöja mig med 
att härstädes blott antyda i hvilken riktning, enligt mitt för- 
menande, förklaringen på här föreliggande fakta torde böra 
sökas. 
Vid fråga om de geotektoniska förhållandena hafva vi 
närmast att skärskåda de bifogade profilerna. Af profilut- 
kastet öfver Tanadalen finna vi att gneisfältets strater i för- 
hållande till Puolmaktraktens granitmassiv intaga ett öfver- 
gripande läge, och då vi tillika erinra oss att, såsom förut 
blifvit nämndt, gneisstraterna öster om detta granitfält, enligt 
Dahlis iakttagelser, falla in mot öster, hafva vi uti dessa 
förhållanden ett antagligt bevis på Puolmak-granitens erup- 
tiva natur och en enkel förklaring på de geotektoniska 
förhållandena i öfrigt inom detta område. Uti Veitschikjok- 
dalen möter oss deremot en synklinal lagställning hos gneis- 
lagren; här måste således en omkastning hafva egt rum, 
och vidare vesterut finna vi gneisen allt fortfarande skjuta 
IN mot.öster; På .sin; vestra gräns visar den ett mycket 
brant fall, som närmar sig lodlinien, och enahanda är för- 
hållandet något vesterut med granulitskiktena, så att det i 
sjelfva verket, utan noggranare undersökningar, blir svårt 
att med bestämdhet afgöra, huruvida gneisen eller granuliten 
här intager ett öfvergripande läge och hvilkendera sålunda 
bör betraktas som jämförelsevis yngre. — Antingen man nu vill 
tillskrifva granuliten en eruptiv natur, eller anse den som 
en med gneisen och de kristalliniska skiffrarne i allmänhet 
analog bildning, lärer man dock kunna förutsätta att den- 
Samma uppkommit senare än Utsjokidalens gneisfält, ett an- 
tagande, som äfven synes vinna stöd af gneisens petrogra- 
fiska beskaffenhet; men om icke framtida undersökningar, 
kunna ådagalägga, att densamma verkligen öfverlagrar gneisen, 
12 
