479 
att skifferzonen bildats senare, hvilket äfven antydes af dess 
petrografiska beskaffenhet, och dess undergripande aflagring 
i förhållande till granuliten måste då betraktas såsom senare 
tillkommen, som en följd af storartade undulationer och om- 
kastningar inom hela fältet. Att jordskorpan under sina ti- 
digare utvecklingsskiften oftare undergått sådana omhyvälf- 
ningar, torde väl öfverhufvud kunna förutsättas, om man 
också icke alltid kan utgrunda orsaken till dessa företeelser. 
Slutligen bör här ännu påpekas en omständighet be- 
träffande den lappska granulitformationen i förhållande till 
områdets allmänna orografiska beskaffenhet: de flesta och 
mest betydande fjällhöjdsgrupper uti nu ifråga varande delar 
af Finska Lappmarken förefinnas nämligen inom denna for- 
mations gränser och bildas just af granuliten; ja de förefalla 
i sjelfva verket som återstoder efter en ursprungligen sam- 
manhängande domformig bergskedja, hvilken sedermera varit 
utsatt för en storartad och långvarig erosionsverksamhet. 
Äfven i detta hänseende företer således den lappska gra- 
nulitformationen ett helt annat förhållande än den sachsiska, 
hvilken beskrifves såsom på alla sidor omgifven af en några 
hundra fot högre uppskjutande skiffervall, och då Naumann 51) 
äfvenledes häri finner ett stöd för åsigten om den sachsiska 
granulitens eruptiva natur, visar det anförda motsatta för- 
hållandet hos oss, att också denna grund saknas för ett lika- 
dant antagande i afseende & den lappska granulitformatio- 
nens art och uppkomstsätt. 
Alldenstund här icke kan blifva fråga om någon utför- 
ligare redogörelse för de skilda hypoteser, som under ti- 
dernas lopp blifvit uppställda för att förklara de skiktade 
kristalliniska bergarternas uppkomstsätt, vill jag blott an- 
NN RN ed 
”) Naumann: Geognosie. 2:te Aufl. II, sid. 184. 
