183 
de äldsta gneis- och skifferaflagringarne såsom ursprungliga 
kristalliniskt-sedimentära bildningar, alstrade på en s. k. 
»hydato-kristallinisk" väg under medverkan af ej alltför starkt 
tryck och så låg värmegrad, att organiskt lif redan då kunde 
existera. — Att vilkoren för en sådan bildningsprocess huf- 
vudsakligen voro förhanden under jordskorpans tidigaste ut- 
vecklingsstadier, att de under senare geologiska tidskiften 
allt mera sällan sammanträffat till enahanda verksamhet och 
slutligen försvunnit, synes af föreliggande kända förhållanden 
antagligt. Om deras verkliga art och beskaffenhet kunna 
vi för tiden visserligen icke göra oss någon klar föreställ- 
ning; men upplysningar derutinnan måste vi dock kunna 
vänta under vetenskapens, isynnerhet experimentalkemins 
utveckling, och tillsvidare få vi derföre nöja oss med att 
instämma i Naumanns yttrande: ,Sind wir auch noch nicht 
im Stande, die Modalität ibres Bildungsprocesses zu begreifen, 
go können wir uns mit den Anhängern des Ultrametamor- 
phismus trösten, denen es in dieser Hinsicht nicht besser 
ergeht" (Geognosie, 2:te Auf. II. sid. 154). 
I afseende å den fasta berggrunden inom nu i fråga 
varande delar af Finska Lappmarken skulle här ännu till 
sist återstå att bestämma, hvilken plats det hela intager 
bland de geologiska formationsserierna. Då imellertid en 
sådan bestämning icke är möjlig utan en genom egen åskåd- 
ning vunnen kännedom af likartade förut till sin plats i 
systemet bestämda formationer, en kännedom, som jag dock 
tyvärr icke haft tillfälle att inbemta, kan jag ej i om- 
förmäldt hänseende uttala något bestämdt omdöme. Det 
må likväl tillåtas mig, att här slutligen påpeka en ana- 
logi, som möjligen kunde anses gifva skäl till den för- 
modan, att vi uti våra lappska gneis-, granulit- och horn- 
blendeskifferzoner hafva för oss en formationskomplex, re- 
