rr a 
187 
gare höjder finnas först på par mils afstånd i sydvest och 
ännu längre distans i nordost, torde dessa refflors läge och 
riktning kunna anses serdeles betecknande. Bergarten, i 
hvilken de funnos inrepade, var äfven synnerligen egnad att 
motstå atmosferiliernas söndersplittrande inverkan; den be- 
stod nämligen af en mycket finkornig och seg diorit. — 
Mindre väl bibehållna voro deremot de refflor jag påträffade 
på holmarne i sydvestra delen af Inarisjö; de härstädes mot 
sydvest sluttande och afrundade berghällarna bestå nämligen 
af den betydligt lättare söndervittrande granuliten; på några 
holmar norr om Mabhlattisaari kunde jag derföre blott unge- 
färligen bestämma riktningen hos reporna, hvilken här äfven 
visade någon vexling: N 259 å 459 0. På södra udden af 
Mahlattisaari voro de likväl bättre bibehållna med N 1090 
riktning. Direktionen hos den kraft som åstadkommit dessa 
refflor har man således att söka längs Ivalodalen mellan 
Hammastunturi och Rautustunturi fjällgrupperna. — I en dia- 
metralt motsatt riktning måste deremot de ismassor hafva 
rört sig, af hvilkas verkan vi finna spår i de refflor som 
träffas på södra sidan om nämnda fjällhöjder invid mynningen 
af Tankajoki. Uti de mot nordost afrundade och sluttande 
granithällarna derstädes fann jag nämligen mycket tydliga 
repor med 5 502 V:lig riktning, ty stötsidan låg här tydligen 
mot NO. — Dessa refflors riktning sammanfaller alltså med 
Tankajokidalens och de visa således på Rautustunturi och 
Saariselkä fjällgrupperna såsom sin utgångspunkt. 
Krosstensgrus. Ett annat bevis på en fordomtima gla- 
cialverksamhet finna vi uti de mägtiga bäddar af krosstens- 
grus, som påträffas i Lappmarkens elfdalar stundom högt 
upp på de omgifvande bergsluttningarne, isynnerhet längs 
tillstötande trängre sidodälder. Sådana bankar har jag ob- 
Serverat längs Anarjok och Tanaelf, på några ställen i Uts- 
EE 
I 
|| 
| 
