193 
formiga sådana af ända till 2 å 3 i diameter; dessa bilda då 
lägre bäddar vid forsarne och längs elfstränderna, der vår- 
flödena bortsvämmat de mindre rullstenarne och det finare 
gruset såsom t. ex. nedanom och vid Yliköngäs i Tanadalen, 
längs norra stranden af Ritakoski uti Ivalo o. s. v. 
Lerlager har jag aldrig observerat i de högre belägna 
bankarne, ehuru sandbäddarne på ett och annat ställe någon 
gång befunnits innehålla finare slam. Längs Tanaelf påträffas 
lera ej högre än till trakterna 1 å 2 mil nedanom mynningen 
af Utsjoki; derifrån ända ned till Puolmak fann jag på åt- 
skilliga ställen längs elfstränderna ett tunt lager af skiktad 
lera. Uti Ivalodalen åter förekommer leran ej högre upp 
än i trakten vid Törmänen hemman, som ligger omkr. 550" 
öfver Ishafvet; i Tanadalen går leran ej högre än till 150" 
öfver samma haf. Huruvida dessa lerlager äro af marint 
ursprung eller afsatt sig i sött vatten är tillsvidare outredt 
och torde väl knappast med visshet kunna afgöras utan fynd 
af molluskskal i desamma. — Imellertid är det anmärk- 
ningsvärdt att leran är en så rar vara inom dessa områden. 
Orsaken härtill torde i väsentlig mon vara den, att bergen i 
dessa nordliga delar af vårt land hufvudsakligen söndergrusas 
På mekanisk väg, genom det i stenens sprickor insipprade 
vattnets frysning, men deremot äro i högst ringa grad ut- 
Satta för den egentliga kemiska söndervittringen, genom 
hvilken lerorna alstras. Detta bevisas bl. a. af fjällbäckarnes 
och källornas friska, kristallklara vatten, som för de vanliga 
teagentierna visar sig vara nära nog kemiskt rent, hvilket 
torde härröra förnämligast af områdets totala brist på kalk- 
sten eller kalkrikare bergarter i allmänhet äfvensom deraf, 
att den vegetabiliska förmultningsprocessen för den låga 
tempera tuens skuld förlöper ytterst långsamt. 
13 
