296 
svämning och i häftigt strömmande vatten; att denna kraft- 
yttring verkat i en rigtning från N. och NV. till söder, eller 
från berglandet ned åt slätterna; att denna catbastroph in- 
träffat näst före den, som verkat de egentliga, stora, ge- 
schiebernas (flyttblockens) utspridning, och slutligen att de 
tillhöra Diluvialbildningen". Han påpekar. äfven att de 
inom bergiga orter merendels följa hufvuddalarne och deras 
vattenlopp och stundom löpa tvärt öfver smärre bergsträckor. 
Uti en senare afhandling om sandåsarna 95) har han vidare 
utvecklat dessa åsigter och anför bl. a. följande. Att åsarnes 
botten, såvidt som af gräfningar kan slutas, består af sand 
till ett djup, som åtminstone understiger de omgifvande 
olikartade jordhvarfven af lera eller åkerjord, hvilka antingen 
upphöra vid kanten af sandåsen, eller betäcka den blott ett 
stycke uppför dess sidor, hvaraf följer, att åsarne tillhöra 
en äldre period, än omgifvande Alluvial-lager. Hufvudämnet, 
som åsarne innehålla, är sällan ren sand, utan denne är mer- 
endels uppblandad med grus och rullsten af olika storlek. 
Denne rullsten har således erhållit sin svarfvade, afslipade 
form dels förut och dels under förloppet af åsarnes upp- 
komst; men större flyttsten och äfven block, hvarmed van- 
ligen endast ytan ofta är beströdd, och som eljest finnas 
öfver hela landet utspridda, helst på höjder och backar 
bevisa, att stenflyttning ägt rum, hvilken, hvad de stora 
blocken vidkommer, troligen tillkommit med tillhjelp af fly- 
tande is som strömmarne medfört. — — — Alla åsar i 
Sverige löpa nästan parallelt från NV. till 50., eller nära 
intill N. och S. — De äga stundom grenar, som under fort- 
loppet åt söder, med spetsig vinkel utgå från hufvudstarmmen: 
Gruset och rullsten härstammar till en stor del från norr ut 
65) Hisinger: Anf. st. 6:te häftet, sid. 129 o. ff. — Stockholm 1837: 
