208 
att biåsarne utan undantag sammanlöpa sinsemellan och med 
hufvudåsarne efter ett längre eller kortare förlopp mot sö- 
der, men deremot aldrig sammanstöta i riktning mot norr; 
det hela visar sig således som ett system af floder med sina 
bielfvar, flytande från norr mot söder, och på denna anmärk- 
ningsvärda regelbundenhet kan man ej finna någon förkla- 
ring uti Erdmanns teori. 
En tredje företeelse, som med antagande att åsarne äro 
strandvallar förefaller oförklarlig, är den, att deras allmänna 
riktning, såsom man finner vid betraktande af nyss anförda 
,Öfversigt" i jämförelse med kartan öfver ,glaciallerans ut- 
bredning inom södra delen af Sverige," är vinkelrät mot denna 
leras gränser; man skulle dock väntat att finna förhållandet 
vara helt annorlunda, om åsarne blifvit uppkastade som strand- 
vallar i samma haf, hvarur glacialleran blifvit afsatt. 
Slutligen må här ännu blott anmärkas svårigheten att 
uppfatta åsarne såsom forna strandref, då de, enl. Erdmanns 
egen uppgift, kunna följas från hafvets nivå till mer än 1000" 
deröfver, samt då de i allmänhet visa sig stå i samband med 
dalgångarne, hvilket af Erdmann visserligen anses vara blott 
skenbart, men af flere andra forskare uppgifves som nog all- 
mänt och verkligt. 
Det har dock varit min afsigt, att här blott antydnings- 
vis framhålla några af de anmärkningar som kunna framstäl- 
las mot nämnda teori; jag skall derföre afstå från att vidare 
utveckla de anförda eller tillägga några andra, som ännu 
kunde uppställas. Också synes Erdmanns åsigter icke hafva 
vunnit det bifall från andra svenske geologers sida, som man 
eljes hade kunnat vänta, och andra förklaringssätt hafva der- 
före äfven blifvit framlagda. 
Efter att hafva anställt undersökningar i Klarelfvens 
