209 
dalgång framställde Paijkull 32) den förslagsmening, att sl? 
stensbildningarne skulle försiggått under inverkan af mägtiga 
floder, hvilka afrundat och uppdrifvit det af jöklarna qvar- 
lemnade materialet, hvilket bildningssätt för öfrigt står i sam- 
manhang med den gjorda iakttagelsen att rullstensåsarne i 
allmänhet något så när följa dalgångarne åt. — I den trånga 
dalgång, inom hvilken Klarelfven till stor del är inklämd, 
förefinnes nämligen efter elfvens sträckning dels vallar af fin 
sand, möjligen stundom uppblandad med något fint grus, 
hvilka sandvallars bildning otvifvelaktigt härrör från en forn- 
tida mägtig flod, hvars strandterrasser de bildat, dels äfven 
rullstensåsar på en betydlig höjd öfver hafvet i sådant sam- 
manhang med de terrassformiga vallarne, att om man tiller- 
känner de senare att vara bildade genom en flods inverkan, 
måste man äfven sluta detsamma om de förra eller rullstens- 
åsarne, — Dessa sandvallar stödja med sin ena sida mot den 
i allmänhet branta bergväggen och afslutta med den andra 
mot dalbottnen likaledes under brant stupning; krönet eller 
sjelfva terrassen är ett mer eller mindre jemnt plan. — De 
Sakna sålunda formen af en rullstensås, med afsluttning åt 
båda sidor. -— Det förhållandet, att sandvallarne omvexla 
med rullstensåsarne efter elfvens lopp, utgör äfven bevis för 
att rullstenarne blifvit hopade på stället, utan att kunna vara 
af vattnets strömkraft transporterade någon längre väg. — 
Flodens fallhastighet har sålunda varit vexlande, såsom äf- 
Yen nödvändigheten fordrar. — Om rian således med all viss- 
het hör kunna sluta till, att en stark flod af betydligt djup 
åstadkommit dessa bildningar, finnes det all grund att an- 
taga, att äfven enahanda strömningar frambragt de öfriga 
IS eran, 
322) O. W. Paijkull: Om rullstensåsarmes bildning (Öfvers. af Vet. 
Akad. Förb. 1864 sid. 319 o. ff. — Stockholm 1865). 
14 
