210 
rullstensåsar, som inom Sverige anträffas. — I konseqvens 
med glacialtheorien kan jag icke annat än förmoda, att dessa 
floder hemtat sitt vatten från de afsmältande jöklarne och att 
de således utgjorts af jökelelfvar.” — Denna korta af Paij- 
kulls egna ord sammanställda resumé visar tydligen att hans 
åsigt om rullstensåsarnes bildning i det närmaste öfverens- 
stämde med Hisingers ofvanbeskrifna uppfattning. Uti en se- 
nare afhandling 23) skildrar han några på Island gjorda iakt- 
tagelser, som gifva honom anledning att i vissa hänseende 
rätta och ändra sitt förra antagande af mycket djupa flo- 
ders medverkan vid åsarnes bildning. Framför jöklarnes än- 
dar fann han nämligen vidsträckta grusfält, närmast jökeln 
bildade nästan uteslutande af rullstenar, hvilka uppenbarligen 
blifvit afrundade af de talrika elfvar, strömmar och bäckar, 
som allestädes framspringa från jökeln, efterhand förändra 
sitt lopp och sålunda blifva i stånd att rulla och afnöta allt, 
som framföres under jökeln eller som nedfaller från dess yta. 
Men då bäckarne städse förändra sitt lopp, blir följden, att 
der förr en strid ström forsat fram, silar nu en sakta bäck; 
den förra har medfört rullstenarne, öfver och mellan hvilka 
den senare afsätter fin sand och lera; sålunda uppkomma 
rullstenssand och rullstensler. Åsarne uppkomma sedan när 
jöklarne, under ett längre och våldsammare framskridande 
än vanligt, plöja upp och skjuta framför sig dessa grusmas- 
gor, hvilka vid jöklarnes återgång qvarstå som mer och mindre 
långsträckta vallar. Sålunda tyckes Paijkull hafva tänkt sig 
uppkomsten af åsarnes s. k. stomme; för deras slutliga till- 
daning synes han äfven antagit hafvets medverkan, såsom de 
83) C, W. Paijkull: Bidrag till kännedom om Islands bergsbygg” 
nad. (K. Vet. Akad. Handl. Ny följd. VIL N:o 1 sid. 15, 16. Stock- 
holm 1869). 
