216 
gen der helt och hållet begrafna under sanden och kunde ej 
inverka på jökelelfvarnes lopp. Den förklarar vidare hvar- 
för åsarnes riktning i allmänhet öfverensstämmer med reff- 
lornas 33). ty bådas uppkomst var beroende af landets all- 
männa lutning, Den förklarar slutligen på ett enkelt sätt 
biåsarna, hvilka ingen af de äldre teorierna kunnat nöjaktigt 
tyda, genom att antaga dem vara förorsakade af bifloder." 
De svårigheter, som möta denna af Hisinger, v. Helmer- 
sen, Törnebohm och Levin framställda erosionsteori, äro för- 
nämligast tvenne: huru man bör tänka sig först tillkomsten 
af den ursprungliga, vanligen skiktade diluvialbetäckningen 
388) Ett slående exempel på att refflornas och åsarnes riktning icke 
alltid sammanfaller erinrar jag mig hafva iakttagit uti Lojo socken, då 
jag deltog i de undersökningar, som under bergmästaren E. H. Furuhjelms 
ledning utfördes åren 1865 och 1866 i vestra Nyland. Genom hela södra 
delen af nämnda socken stryker nämligen en synnerligt väl utpreglad 
rullstensås i ostnordost- vestsydvestlig riktning. Talrika, på omkring 40 
skilda punkter af mig anställda observationer både på norra och södra 
sidan om åsen gifva deremot vid handen, att refflornas riktning är full- 
komligt vinkelrät mot åsens: de allra flesta med 8. 309 å 509 O:-lig riktning. 
Samma ås kan dessutom anföras som bevis på att icke heller Finland 
saknar åsar af ganska betydande längdutsträckning, som sannolikt icke 
mycket understiger de i detta hänseende märkeliga svenska åsarnes, i 
motsats till v. Helmersens uppgift (anf, st. sid. 98), som sedermera äf- 
ven blifvit anförd af Törnebohm (anf. st. sid. 57). Enligt E. J. West- 
lings iakttagelser (Holmberg: Materialier till Finlands geognosi. I. sid. 
30) kan nämnda ås följas under en sträcka af inemot 20 mil genom Hol- 
lola, Hausjärvi, Nurmijärvi, Wichtis, Lojo och Karis socknar ända till 
Ekenäs, der den afskäres af Pojoviken, men sedan fortlöper vidare inom 
Tenala socken ut till Flangöudd. Uti Lojosocken från gränsen mot Wich- 
tis till Kyrkstad har jag följt densamma under 2 mils sträckning såsom 
en oafbruten åsrygg af 300" till 2500" i bredd med stundom brant stun- 
dom terrassformigt uppstigande sidor och en höjd af 40' å 100” öfver om- 
gifningarne. 
