226 
hvilka senare de anses stå i ett väsentligt kausalsamman- 
hang. Han anför nämligen att , mellan Karasjok och Altenelf 
finnes ett större granitdistrikt, som genomskäres af Jesjok 
och förmodligen genombryter den omgifvande skifferforma- 
tionen, som består af qvarzit, qvarzskiffer, hornblendeskiffer, 
glimmer- och talkskiffer, samt kalkglimmerskiffer och slutli- 
gen sandsten." — — — I skiffrarne längs gränsen af gra- 
niten finnes der en mängd qvarzgångar, som föra kis, och 
då ett löst block af en sådan gång är funnet med insprängdt 
guld, så kan jag också säga, att det är från dessa gångar 
som guldet härrör. Söndergrusningen af de guldförande gån- 
garna har skett genom gletscherna och transporten från ur- 
sprungliga lägerstället till bankarna förmodligen också under 
istiden genom våldsamt strömmande elfvar. Nutidens elfvar 
transportera icke guldet. På analogt sätt förekommer gul- 
det i Kalifornien och andra gulddistrikt, men ofta nog", 
tillägger han, ,träffas det också omedelbart på det fasta 
berget i närheten af de ursprungliga gångarna och betäckt 
af grusmassor, och på sådana ställen består det gerna af 
gröfre korn och t. o. m. af klumpar." 
Redan uti den år 1869 till Universitetets Konsistorium 
afgifna berättelsen öfver mina under sommaren 1868 sam- 
lade geognostiska iakttagelser i Finska Lappmarken, hvaraf 
jämväl ett utdrag inlemnades till bergskontorets arkiv, utta- 
lade jag, hufvudsakligen med hänsyn till reliefförhållandena 
inom dessa trakter, tvifvelsmål i afseende å riktigheten af 
den suppositionen, att det lappska guldet härstammade från 
och att dess moderklyft måste sökas på gränsen till det af 
Dahll omnämnda granitdistriktet. De af mig sedermera gjorda 
observationerna och af guldletare år 1871 upptäckta guld- 
lager längs Palsinoja och isynnerhet vid källorna af Lutto- 
joki, mellan fjällhöjderna af Rautustunturi, inneburo ej skäl 
