227 
att frångå utan bekräftade tvärtom denna min åsigt, att näm- 
ligen guldets ursprungsklyft bör sökas på jämförelsevis obe- 
tydligt afstånd från dess nuvarande aflagringsställen i de lösa 
Jordlagren inom Finska Lappmarken. Denna mening delas 
äfven af bergsproberaren, magister K. A. Moberg, som un- 
der åren 1871, 1872 och 1873 fungerat som t. f. bergmä- 
stare vid guldvaskerierna derstädes; uti sin embetsberättelse 
om guldletnings- och vaskningsarbetet under sommaren år 
1873 uttalar han sig, på grund af då gjorda iakttagelser, 
i fråga härom sålunda: 
Såsom redan blifvit sagdt, befinna sig de flesta under 
detta 'år anvisade vaskerier vid mindre till Ivalojoki utfallande 
bäckar, hvilka komma ifrån Maanselkä eller upprinna i dess 
närhet. Redan under sistlidet år inmutades vid Palsioja, 
som har sitt ursprung från mossarne, belägna norr om nyss- 
nämnda bergshöjd, flere utmål och denna sommar tillkommo 
vid samma bäck och dess förgreningar ytterligare trenne, 
hvarjemte vid Louhioja ungefär en half mil österom Palsioja 
utfallande bäck, tvenne vaskerier anvisades, af hvilka det 
ena befinner sig närmare bäckens mynning och det andra 
sträcker sig till hälften öfver den mosse hvarest denna upp- 
rinner. Likaså utstakades vid Sotajoki tvenne utmål, det ena 
beläget ungefär en verst ofyanom dess mynning, men det 
andra åter omkr. tre verst ofvanom det sistnämnda, samt 
ett tredje vid mellersta loppet af Harrioja i Tolosjoki utfallande 
bäck. Men märkvärdigt nog har ingen af de på Ivalojokis 
norra strand utfallande bäckar befunnits så guldförande att 
vaskningsarbete der skulle kunna anställas med någon fram- 
gång, en omständighet som alldeles tydligt talar för guldets 
härstammande ifrån de höjder som bilda nu ifrågavarande 
bergssträckning. Och i sjelfva verket gifver äfven terrängen 
emellan Maansélkä och Ivalojoki mycket skäl till detta förmo- 
