238 
versten blir ensam rådande, dock på sina ställen företeende 
brottstycken af gneis och gångar af en röd pegmatitartad 
rapakivi. Den emellan gneisen och rapakivisyeniten uppträ- 
dande bergarten bildar en skenbar öfvergång dem emellan, 
i det att rapakivibergartens beståndsdelar äro så inmängda 
i gneisen, att man ofta är villrådig om, huruvida man bör 
beteckna den såsom en gneisartad rapakivi eller en rapaki- 
viartad gneis. Förhållandet är här sålunda ganska analogt 
med det mellan gneisen och gneisgraniten t. ex. vid Helsing- 
fors, der äfvenledes mellai den metamorfiska gneisen och 
den eruptiva graniten en mellanzon förefinnes, på hvilken 
gneisen och gneisgraniten äro med hvarandra intimt sam- 
manblandade och sålunda tyckas öfvergå i hvarandra. En 
jemförelse mellan af mig upptagna profiler öfver gneisens 
förhållande till de angränsande eruptiverna vid Helsingfors 
och Lauritsala visar tydligen analogin emellan dessa tvenne 
terränger, och då nu, trots den skenbara öfvergången mellan 
gneis och rapakivi vid sistnämnda ställe, dock ingen tvekan 
kan uppstå om deras bestämda åtskilnad i rent geologiskt 
såväl som öfverhufvudtaget äfven i petrografiskt hänseende, 
så hafya vi i nämnda analogi ett nytt om ock indirekt bevis 
uppå skiljaktigheten äfven mellan gneisen och gneisgraniten» 
hvilka dock i allmänhet äro svårare att skilja från hvarandra 
än gneis och rapakivi, såväl för deras större öfverensstäm- 
melse i petrografiskt hänseende, som ock på grund deraf, 
arbete meddelade geogn. kartan öfver östra delen af rapakiviterrängen, 
längre söderut i vanlig normal rapakivi. Att betrakta dessa såsom tvenne 
skilda bergsbildningar syenit och granit låter visserligen försvara sig 
från petrografisk synpunkt, men i egentligen geologiskt hänseende bilda 
de tydligen en enda formation, i det de förhålla sig till hvarandra så- 
som syenitgraniten till granitporfyren, af hvilka de utgöra blott lokala 
modifikationer. 
