242 
serligen öfverensstämma deri, att de hvardera innehålla vio- 
lettfärgade granater. Men den egentliga åtskilnaden är stra- 
tigrafisk: ehuru väl gneisen och graniten vanligen lagervis 
omvexla och sålunda vid första påseendet tyckas tillhöra en 
och samma bildning, är man dock i tillfälle att på ett ställe 
på venstra sidan om fallet se ett abnormt lagringsförhål- 
lande mellan dem. Under det att nämligen medelriktningen 
af gneisens skiktning och skiffring samt den parallelt der- 
med gående förklyftningen och skiffringen hos graniten är 
N 509 O med 309 lutning i SO, finner man på nämnda ställe 
graniten afskära gneisstraterna under en vinkel af 709 från 
horizontalplanet, hvilket tydligen visar, att graniten är en 
sednare bildning. Detta bevisas ytterligare af de större och 
mindre brottstycken af gneis, som här och hvar förekomma 
inbäddade i de större granit-gångstockarna. Hvad åter gra- 
nitens skiffring beträffar, så är den att tillskrifva det tryck, 
som utöfvats af de påliggande gneisstraterna. Denna skiff- 
ring är isynnerhet i ögonenfallande hos bergarten på högra 
stranden, hvilken man vid första ögonkastet skulle vilja be- 
teckna såsom en verklig gneis. Det är derföre att förmoda, 
att ett större gneislager intagit den plats, som nu intages af 
strömfåran, och hvaraf man ännu finner en lemning i nedre 
kanten af den branta strandsluttningen (se Kutorga 1. c.). 
Den större lätthet, hvarmed gneisen förvittrar i förhållande 
till den fastare graniten har här antagligtvis möjliggjort 
strömmens bildning, i det att sålunda småningom de pålig- 
gande granitmassorna underminerats och strömfåran derige- 
nom mer och mer utvidgats, hvartill äfven den lätta förklyft- 
ningen hos de sednare bidragit. Man finner, att härvid en 
viss analogi med förhållandet vid Niagara eger rum, och 
man har skäl att förmoda, att likasom vid sistnämnda ställe 
fallet småningom drager sig tillbaka genom den lösare skif- 
