244 
ONO dels i O—V med 609—709 stupning. Orsaken till 
denna afvikelse är väl att söka hos den i närmaste trakten 
omkring Kronoborg uppträdande hvita gneisgraniten, som af 
A. Gadolin (Geogn. Skizze der Umg. v. Kronoborg und Ter- 
vus; Verh. der Min. Gesellschaft zu S:t Petersburg 1858 p. 
85) betecknas såsom oligoklasgramit. Den är sannolikt ana- 
log med den grå gneisgraniten vid Tammerfors, såsom äfven 
synes antydt af de deri enl. Gadolin (1, c. p. 90) förekom- 
mande gneisfragmenterna, som tydligen äro analoga med de 
1 Tammerfors-gneisgraniten förekommande konkretionerna 
(F. I. Wiik, Geogn. iaktt. i sydvestra Finland; Bidr. till kän- 
nedom af Finlands natur 1868 p. 65). Dessa hvita gneis- 
granitarter förhålla sig sannolikt till den röda gneisgraniten 
såsom den hvita modifikationen af yngre granit (granitpor- 
fyr) i Messuby till den derstädes förekommande röda, eller 
såsom den hvita granitmodifikationen vid Lago Maggiore till 
den derstädes uppträdande röda Baveno-graniten. Till gnei- 
sen förhåller den sig fullkomligt analogt med den röda gneis- 
granitens förhållande till gneisen i Helsingfors trakten, i det 
att man äfven vid Kronoborg kan uppdraga profiler, i hvars 
ena ända uteslutande gneisgranit förekommer i den andra 
gneis med pegmatit-lagergångar, men deremellan en zon af 
omvexlande gneis och granit. Gneisen utgöres här likasom 
vid Imatra af omvexlande mera glimmerhaltiga (skifferartade) 
och mera qvarzrika (sandstensartade) lager samt innehåller 
ofta granater. 
Kuststräckan mellan Kronoborg och Jaakimyvaara synes 
äfven hufvudsakligen bestå af gneis med NNV-lig strykning 
delvis dock oregelbunden, ofta mycket brunfärgad och för- 
vittrad på ytan t. f. af inmängd jernkis: ett par verst norr 
om Maansilta hornblendehaltig gneis med strykning i N 409 V 
samt lutning 7090—809 SV, och ett par verst söder om Iha- 
