246 
vägande stundom nästan uteslutande beståndsdelen, finner 
man &t. ex. vid Kurenranta lagerstockar bestående nästan helt 
och hållet af den hypersthenartade beståndsdelen. 
Denna intressanta bergart visar sig ännu vid vägen 
mellan Jaakimvaara kyrkoby och Sordavala, på några ställen 
t. ex. 3 verst från den förstnämnda uppskjutande mellan 
gneisgranit företrädesvis fältspatsförande samt 7 verst deri- 
från i form af hypersthenfels. Den påminner i allmänhet 
något om bergarten på Walamo och innehåller likasom denna 
små gulgröna korn (olivin) samt långa, fina kristallnålar 
(apatit). Också är det ganska sannolikt, att de i sjelfva ver- 
ket höra till en och samma formation, som å ena sidan an- 
sluter sig till grönsten och syenit vid Ihalais i Lauritsala, 
hvilket äfven antydes genom arten af dess fältspat, å andra 
sidan till hyperiten i Satakunda genom sin hypersthenartade 
beståndsdel. 
Under färden mellan Jaakimvaara och Sordavala är 
man f. ö. i tillfälle att konstatera den bestämda åtskilnaden 
i geologiskt hänseende mellan gneisen och gneisgraniten trots 
deras stora petrografiska likhet. Vid Lahenpohja gästgifveri 
kan man tydligt se, huruledes den sednare upplyftat den 
förres skikter samt deri inskjutit pegmatitartade gångar, och 
några verst derifrån finner man brottstycken af gneis inbäd- 
dade i gneisgranit, hvars massa inträngt i de klyftor, som 
uppkommit genom styckenas sönderspjelkning. Den allmänna 
riktningen är äfven här NV delvis NNV-lig eller N—S, och 
lutningen icke sällan ganska flack: så t. ex. är vid Gordela 
strykningen NV-lig lutningen 459 mot NO, samt några. verst 
från Otsois strykningen N 309 V och lutningen 400—209 mot 
SV. Denna flacka lutning hos gneisen synes vara mera all- 
män i östra än i vestra Finland, och torde kunna ställas i 
samband med den relativt mindre utbildningen af gneisgra- 
