248 
annat bildande det höga berget i profilens SV ända 3 verst 
från staden. — Att äfven eruptiver af mera basisk natur upp- 
träda deri utvisas af den bekanta sordavaliten (se A:; Nor- 
denskiöld, Beskr. öfver de i Finland funna mineralierna Pp. 
105). Denna bildar salbandet till en ung. i NS strykande 
gång och är, att döma af dess kisel- och fosforsyrehalt, enl. 
all sannolikhet blott en tät modifikation af Ladogatraktens 
hyperit. 
Den af Pusirevsky (1. c. p. 11) meddelade, från O—V 
gående profilen öfver närmaste trakten af Sordavala visar, 
att gneisformationen äfven i denna riktning bildar en bas- 
sinformig fördjupning, hvari skiffern, af honom betecknad 
såsom den öfre gruppen, är inlägrad. Förhållandet vid Sor- 
davala är således ganska analogt med den i det följande 
beskrifna terrängen vid Nyslott (se fig. 8). 
Skifferskikternas strykning vid Sordavala är i allmän- 
het NV-lig, delvis med afvikelse åt NNV eller VNV. Denna 
strykning kan betraktas såsom den allmänna äfven för gnei- 
sen på nordöstra kuststräckan af Ladoga, ehuru visserligen 
enstaka undantag genom lokala krökningar förekomma, så 
t. ex. vid Impilaks, der den normala strykningen hos den 
med smala qvarzlager och körtlar samt stundom äfven med 
strålstensförande kalksten uppblandade glimmerskiffern är 
N 209-309 V, men dock på enskilda ställen mycket oregel- 
bunden och krökt såväl i stort som i smått. Detsamma är 
äfven fallet på den nära Pitkäranta belägna Pusunsaari, som 
ft. ö. i geologiskt hänseende är ganska anmärkningsvärd. Den 
rådande bergarten är här en röd, mer eller mindre skiffrig 
gneisgranit, som af Sobolevski (Holmberg 1. c. p. 248) be- 
tecknas såsom en eruptiv granit, hvilken upplyftat de på 
densamma liggande gneis- och skifferlagren. A. Gadolin 
(lc. p. 68) visade, att dessa sistnämnda böja sig om den 
