249 
förra, af honom betecknade såsom en röd, granitlig gneis. 
Pusirevsky (1. ce. p. 12) fullföljde vidare undersökningen äf- 
ven på fasta landet och ådagalade, att skifferskikterna (, ,öfre 
gruppen") bilda en bassinformig inlägring 1 denna, af honom 
äfven s. k. ,röda gneisen," således i analogi med förhållan- 
det vid Sordavala. Att åtminstone en del af denna röda gneis 
är eruptiv eller gneisgranit, synes mig framgå deraf, att en- 
ligt Gadolin ett kalklager förekommer i kontrakt med ett la- 
ger af denna röda gneis, och gränsen dememellan betecknas 
af ett lager utaf kalksilikater (skapolit, pyroxen, titanit) så- 
ledes samma mineralier, som i allmänhet bildas genom in- 
verkan af granit på kalksten, såsom t. ex. vid Pargas, Kyrk- 
slätt, Ihalais visar sig vara fallet. 
Trots den allmänna likheten i stratigrafiskt och delvis 
äfven i petrografiskt hänseende mellan denna skifferbildning 
NO om Ladoga och den vid Sordavala kan man likväl icke 
antaga, att de omedelbart sammanhänga, såsom man kunde 
sluta till af Helmersen's geol. karta, ehuru de visserligen 
uppträda på flere ställen, såsom enligt Pusirevsky (1. c. p. 15) 
vid Kerisyrjä, Leskelä samt södra stranden af Jänisjärvi. Man 
finner nämligen mellan Leskelä och Kirjavalaks röd granit 
(eller röd gneis enl. Pusirevsky 1. c. p. 27) anstående, och 
vid vägen mellan Sordavala och Ruskiala hafva gneisen, som 
ofta är brunfärgad, samt gneisgraniten i allmänhet en NO-lig 
strykning, så t. ex. fyra verst söder om Ryttys N 409—50 
O-lig med 609 lutning mot 80. De af gneis och gneisgra- 
nit bestående klipporna äro i allmänhet ganska låga i jem- 
förelse med de höga och branta klipporna af mörk syenit- 
granit, hvilken visar sig under de första versten norr om 
Sordavala, och som antagligen är identisk med den till skif- 
ferformationen hörande och att döma af deri förekommande 
brottstycken af hornblendeskiffer tydligen eruptiv. 
