250 
Pusirevsky (1 c. p. 50) sammanfattar de N och NO om 
Sordavala vid vägen till Ruskiala och Kirjavalaks uppträ- 
dande, hornblendehaltiga bergarterna, med undantag af horn- 
blendegneisen, under det gemensamma namnet amfibolit. Till 
denna ansluter sig sannolikt den af honom anförda dioriten 
vid vägen mellan Ruskiala och Höksälä i Uguniemi, hvilken 
åter å andra sidan torde sammanhänga med dioriten i Toh- 
majärvi. De stå sannolikt i samma förhållande till de i dessa 
socknar uppträdande metamorfiska skiffrarna, som syeniten 
vid Sordavala till den derstädes förekommande skiffern. Att 
dock den diorit- och syenit-artade bergarten äro tvenne skilda, 
om ock närstående bildningar, framgår af en uppgift af So- 
bolevski, enligt hvilken mellan Harvuvaara och Koiravaara 
norr om Jänisjärvi syenit förekommer genomdragen af en grön- 
stensgång (Holmb. 1; c. p. 239). 
Vid Ruskiala har man att göra skilnad mellan den egent- 
liga skifferbildningen, bestående af finkornig kalksten omvex- 
lande med strålstenskiffer, hvilken sistnämnda åter öfvergår 
1 chloritskiffer "), samt gneisen (resp. gneisgranit), som upp- 
träder på båda sidor om skifferbildningen (se fig. 2). Un- 
der det att skifferns strykning i allmänhet är N 300—409 V 
med 509 lutning mot SV +), visar gneisen ofta en strykning 
i NO t. ex. 3 verst från Ruskiala vid vägen till Pelgjärvi 
N 500—602 O, således nästan motsatt skiffern. Man måste 
derföre särskilja Ruskiala skifferbildning, incl. marmorn, från 
gneisen och gneisgraniten samt betrakta den såsom en mel- 
lan den äldre laurentiska formationen hopträngd gren af östra 
+”) Detta utgör ett nytt bevis på chloritskifferns bildning ur amfi- 
bolhaltig skiffer. 
x+) Enl, Pusirevsky (1 c. p. 26) skulle kalkstenslagrens lutning 
vara ONO-lig, men såvidt jag kunnat finna är den conform med skifferns. 
