251 
Finlands huroniska formation eller kanske snarare, såsom äf- 
ven Pusirevsky synes vilja antaga, såsom en yngre laurentisk 
bildning. 
Kalkstenen uppträder vid Ruskiala i snart sagt outtöm- 
liga massor. Den är delvis skiffrig eller skiktad genom smala 
lager af grå kalk i den hvita. En gång eller kanske snarare 
ett krökt, gångformigt lager”) af grågrön strålsten anträffas 
deri, likasom äfven större och mindre partier af hvit gram- 
matit allmänt förekomma. Den åtföljande skiffern är lika- 
som gneisen på ytan brun understundom äfven rödfärgad ge- 
nom förvittringen. 
Kalkstenen vid Ruskiala ansluter sig såväl i petrogra- 
fiskt som i kemiskt, och sannolikt äfven i geologiskt hän- 
seende till de vid Sordavala, Joensuu, Hoponsuu m. fl. stäl- 
len vid Ladoga befintliga kalkstensbildningarna. Enl. ana- 
lyser af Inostranzew och Pusirevsky (1. c. p. 20) innehålla de 
samtligen kols. magnesia, den vid Joensuu ända till 35, 309/,. 
Hoponsuu kalkstenen skiljer sig dock något genom de deri 
befintliga mineralierna, bland hvilka serpentin och termo- 
phyllit intaga en framstående plats. Den förra uppträder 
t. e. d. i mer eller mindre regelbundna concentriska bildnin- 
gar, hvilka af Pusirevsky (1. c. p. 31, samt Bull. de Pacad. 
de S:t Petersburg 1865) blifvit betraktade såsom identiska 
med Eozoon canadense Daws. Emedlertid är en stor del, 
kanske största delen af de i kalken strödda serpentinkornen 
fullkomligt oregelbundet anordnade, och de öfriga kunna enk- 
last förklaras såsom konkretionära bildningar, analoga med 
dylika af pyroxen, pyrallolit, vesuvian etc. i kalksten från 
Turholm, Frugård m. fl. ställen, och hvad de s. k. små ka- 
ära AE 
") Pusirevsky (1 c. p. 19) omnämner flere sådana små gångar af 
»Nordenskiöldit" (se Holmberg, 1. ce. p. 238). 
