254 
bildade dodekaödrar, kombinerade med ikositetraédern, och 
har en vackert violett färg. Stauroliten är till färgen mörk- 
brun eller svart, samt uppträder i korta eller långa prismer, 
afstympade af brachypinakoiden samt förenade till korsfor- 
miga tvillingar.  Andalusiten bildar stora stundom ända till 
1 fot långa samt 2—3 tum breda pelarformiga kristaller, 
vanligen afsmalnande mot ena ändan samt nästan helt och 
hållet förvandlade i hvit, på ytan brun- eller rödfärgad glim- 
mer, hvarvid dock den ursprungliga andalusitformen ännu är 
tydligt bibehållen. Glimmerfjällen utgå strålformigt från 
midten mot sidorna, hvarigenom kristallen blir delad i fyra 
delar, som äro tydligt begränsade mot hvarandra genom den 
i midten löpande kanalen och de derifrån till kristallens kan- 
ter utgående tunna lamellerna af en främmande substans, 
sannolikt den omgifvande skiffermassan. Dessa förhållanden 
tala för en tvillingsartad sammanvexning hos kristallen, ana- 
log med den hos den chiastolitartade andalusiten från Man- 
kova (se Jeremejew, Beschreibung einiger Andalusite russi- 
scher Fundorte; Verh. der russ. min. Gesells. 1864 p. 136). 
Hvad slutligen det ottrelitartade mineralet beträffar, så 
liknar den till utseende och uppträdande i sjelfva verket gan- 
ska mycket ottreliten från Ottrez, men är något mjukare samt 
ger ingen manganreaktion. Den förekommer insprängd i phyl- 
litskiffer i form af 2—3 linier breda, aflånga lameller med 
tydlig basisk spjelkbarhet, hvilka t. f. af sin större mot- 
ståndskraft mot förvittribgen höja sig öfver den förvittrade 
bergytan. 
Strykningen hos skifferskikterna är i medeltal N 309 V, 
i hvilken riktning äfven sjelfva bergen stryka, i det de bilda 
långsträckta bergskedjor afskilda från hvarandra genom längd- 
dalar samt fördelade i smärre bergskupper genom tvärdalar. 
De bestå dels af skiffer dels af diorit, hvilken sistnämnda 
