256 
af vägen företrädesvis diorit förekommer, under den nord- 
liga deremot skiffer. Den förra spelar sannolikt i anseende 
till den sednare samma rol som uralitporfyrn, hvilken ock 
delvis är dioritartad, i den Tavastländska skifferbildningen. 
(F. J. Wiik, om skifferformationen i Tav. län, p. 14 o. f.) 
Vid Joensuu anträffas fint skiffrig gneis eller gneisartad 
glimmerskiffer, på ytan rostfärgad och inneslutande ställvis 
qvarzkörtlar samt chloritskifferartade lager, med N 300—4092 
V-lig strykning och 2090—309 lutning mot SV (se fig. 4); 1—2 
verst NO derom vid vägen till Lemonaho anträffas en hård, 
grå qvarzitartad skiffer med något otydlig skiffring, hvars 
riktning är N 309 V samt lutning 309 SV. Denna skiffer- 
bildning fortsättes i NV-lig riktning. Vid vägen till Ylämylly 
några verst från Joensuu finner man nämligen tydligt skik- 
tad grafit- och kishaltig phyllitskiffer och efter ytterligare 
ett par verst vid Höytiäkanalmynning chloritskiffer, efter van- 
ligheten med veckade eller strimmiga skiktytor samt inne- 
slutande qvarzdrummer och lager med svafvel- och magnet- 
kis vid omkretsen; strykningen är här ung. NNV och lut- 
ningen flackt VSV. 
Ungefär samma strykning och lutning finner man hos 
den skiffriga gneisen vid Libelits kyrkoby omkr. 2 mil SV 
om Joensuu, nämligen N—S-lig strykning med omkr. 609 
lutning mot V, hvaraf man kunde sluta till dess öfverlägring 
öfver skifferbildningen och deraf följande yngre. bildningstid. 
Att döma af dess utseende hör den emedlertid till laurentiska 
formationen, hvarföre väl denna öfverlägring blott är sken- 
bar eller beroende på en förskjutning i likhet med så många 
andra fall, der äldre bildningar förekomma lägrade öfver 
yngre. — Att i sjelfva verket en åtskilnad förefinnes mellan 
skiffern vid Joensuu och gneisen vid Libelits utvisas af den 
5—6 verst från Ylämylly förekommande graniten, som före- 
