257 
ter en otydlig skiffring gående i olika riktningar, och hvil- 
ken att döma af utseendet samt den närliggande skifferns 
flacka lutning (se ofv.) är en gneisgranit, och såsom sådan 
bör hänföras till den laurentiska gneisen icke till den yngre 
skiffern. 
Deremot förekommer 2 mil NO om Joensuu vid Jakon- 
koski en yngre granit (se prof.), som man har att tillskrifva 
uppresningen af skifferbildningen vid Joensuu. Detta är en 
tydlig rapakiviartad granitporfyr af den mindre lätt förvitt- 
rande modifikationen: uti en grundmassa af medelkornighet, 
bestående af rödaktig orthoklas, blåaktigt grön oligoklas, grå 
qvarz och svart glimmer, ligga stora rektangulära orthoklas- 
kristaller inbäddade, hvilka på den förvittrade bergytan lätt 
falla i ögonen, emedan de genom sin större motståndskraft 
mot förvittringen höja sig deröfver i form af stora knölar. 
I denna granit finner man långsträckta smala qvarzpartier 
inneslutna, gående i N. NNV-lig riktning, i hvilkas omkrets 
Braniten är mera finkornig, samt i hvilka den ofta inskjuter 
Smala. apofyser. Detta. kan. icke vara annat än fragmenter 
af Qvarzitskifferlager. — Likasom den nämnda skifferbildnin- 
Ben utgör en fortsättning af den vid Kemie förekommande, 
Så är äfven granitporfyrn att betrakta såsom en fortsättning 
Alden, vid.Saariois: Enligt Sobolevski's och Holmberg's un- 
dersökningar (Materialier till Finlands geogn. p. 216) synes 
Branit (resp. syenit) förekomma temligen allmänt i Ilomants 
och Korpiselkä socknar. Dessa bergarter anträffas enl. Holm- 
erg (1. ec.) äfven vidare norrut i Juuga, Nummis och Pielis 
Socknar. Slutligen må i sammanhang härmed nämnas, att 
enligt Pusirevsky (1. c. p. 46) rapakiviartad granit uppträ- 
den. d- östra delarna af Kitelä, hvilken väl förhåller sig till 
den i Impilaks uppträdande skifferformationen som de of- 
es 
