259 
bergsplatån, — I den hornblendehaltiga bergarten finner man 
smala långsträckta kristaller af ett svart orthitlikt mineral. 
Huruvida den primitiva formationen här är laurentisk el- 
ler huronisk måste lemnas derhän. Deremot hör väl den några 
mil SO om Tuovilanlaks, vid Kasurila, förekommande skif- 
ferbildningen till den huroniska, om icke möjligen den tako- 
niska formationen. Enl. den af Thoreld upprättade öfver- 
sigtskartan (1. c.) af Maaninga kapell förekommer här qvar- 
2it och täljsten jemte gneis och granit. Till dessa kan ännu 
läggas phyllitskiffer (lerglimmerskiffer) starkt svafvelkishaltig 
och derföre på ytan vanligen brunfärgad, samt stundom äf- 
ven något grafithaltig. Denna förekommer i nordliga delen 
af skifferterrängen tillsammans med qvarzitskiffer, dock af- 
skild derifrån genom en däld, och har likasom den ONO-lig 
Strykning, men motsatt lutning, i det dess skikter stupa stelt 
mot SS0. Qvarziten är tydligt kornig eller sandstensartad 
och trots dess ringa glimmerhalt i allmänhet tydligt skiffrig 
(qvarzitskiffer) samt till färgen grå eller hvit eller och stundom 
Senom inmängd fältspat rödaktig eller t. o. m. grönaktig ge- 
nom inblandad amfibol samt innesluter äfven delvis grafit. 
Genom vexellägring af dessa artförändringar uppstår en tyd- 
lig skiktning. Qvarzitskikterna stödja sig mot ett granitberg, 
Omkring hvilket de böja sig, så att de vid Kasurila gästgif- 
Yeri stryka i N 609 V, Denna granit, hvars eruption såle- 
des förorsakat qvarzitskikternas uppresning, är på spetsen 
ar berget tydligt massformig, men blir nära gränsen till qvar- 
ziten skiffrig samt gneisartad, vare sig t. f. af trycket eller 
ock genom inneslutande af i gneis förvandlade qvarzitlager- 
fragmenter. På sina ställen är den mera finkornig och por- 
fyrartad genom afsöndring af små fältspatskristaller, och får 
då en viss likhet med felsitporfyrn från Längelmäki, och har 
äfven likasom denna blifvit förbländad med gneis (F. J. Wiik 
