261 
öfverensstämmande med de orografiska förhållandena, i det 
den vid vägen till Joukula är NV-lig, delvis N—S.: Den 
halfö, på hvars södra del staden är belägen, kan sålunda 
betecknas såsom en gneisgranitstock, omgifven af gneislager, 
hvilka den genombrutit och upprest. 
Vid vägen mellan Kuopio och Henriksnäs synes i bör- 
jan skiffer eller brunfärgad skiffrig gneis, med O—V-lig stryk- 
ning och S delvis SV-lig lutning, sedermera närmare Henriks- 
näs gneisgranit med enahanda skiffringsriktning. 
Vid Henriksnäs finner man tvenne om icke möjligen 
trenne särskilda primitiva formationer, hvilkas särskiljande 
dock möter stora svårigheter t. f. af den starka betäcknin- 
gen. Invid Björkbacka hemman straxt vester om landsvägen 
höjer sig ett berg bestående af en gneis, som förtjenar en 
närmare uppmärksamhet. Den består af några tum mäktiga, 
glimmerrika, lager, omvexlande med smalare mera qvarzrika, 
hvilka sistnämnda, såsom varande hårdare, höja sig öfver de 
förra, mera lätt vittrande. Hvardera innehålla de vanligen 
ymnigt svafvelkis och äro derföre på ytan brun- eller röd- 
färgade, samt delvis uppluckrade och mer eller mindre för- 
störda. Lagergångar af pegmatit genomdraga denna gneis, 
hvars strykning är N—S-lig och lutning i det närmaste 
vertikal. 
I vissa af de glimmerrikare skikterna finner man större 
och mindre konkretioner, hvilka hafva formen och storleken 
af en mandel eller dadel, men stundom uppnå en längd af 
två till tre tum. Dessa utgöras af en finkornig blandning af 
hvit fältspat och qvarz jemte svart glimmer, hvartill kommer 
ett trådigt mineral, ofta, såsom fallet är i de större konkre- 
tonerna, till den myckenhet, att det uttränger de öfriga mi- 
neralierna. Detta mineral är färglöst, ganska hårdt, samt 
kristalliserar i smala, starkt streckade, pelarformiga kristal- 
